Справа № 2а-6526/08
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2015 р. м. Київ К/800/58921/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Красносільського споживчого товариства на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2009 по справі № 2а-6526/08

за позовом Красносільського споживчого товариства

до Державної податкової інспекції у Чуднівському районі Житомирської області

про визнання рішення частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання нечинним рішення від 24.03.2008 № 3/23-02/10 в частині застосування фінансових санкцій в розмірі 32 907,40 грн. за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою Житосмирського окружного адміністративного суду від 06.10.2008 позов задоволено частково, оскаржуване податкове рішення в частині застосування фінансових санкцій на суму 31 207,35 грн. за не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) визнано нечинним та скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що контролюючим органом невірно визначено період з якого позивачем торговельна діяльність повинна здійснюватись з застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2009, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.11.2012, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог, в решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 06.11.2013 рішення суду касаційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Товариству фінансових санкцій, відповідно до рішення від 24.03.2008 № 3/23-02/10, слугував висновок фахівців державного податкового органу, викладений у акті перевірки господарюючого суб'єкту (магазину) позивача від 28.02.2008, про порушення Товариством вимог п. 13 ст. 3, ст. 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 "Про забезпечення реалізації ст. 10 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що полягало у не відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в звіті РРО, перевищенні граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів за період з 01.12.2006 по 15.10.2007 та з 15.11.2007 по 18.12.2007, оскільки за вказаний період сума розрахунків склала 75 242,63 грн. та 6 241,75 грн. відповідно. Крім того, позивачем також було порушено п. 19, п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2003 №567 "Про запровадження марок акцизного збору нового зразка з голографічними захисними елементами для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів", що полягало у реалізації алкогольних напоїв (1 пляшки шампанського) без наявної марки акцизного збору встановленого зразка.

На підставі вказаного акту перевірки Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР) відповідачем прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Так, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно зі ст. 10 Закону № 265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування РРО є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 "Про забезпечення реалізації ст. 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" установлено граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), у разі перевищення якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, для форм та умов проведення діяльності, визначених, зокрема, у п. 4 переліку (роздрібна торгівля та громадське харчування на території села, що здійснюється підприємствами споживчої кооперації, а також сільськогосподарськими товаровиробниками, які використовують продукцію власного виробництва) - 75 тис. грн. на один суб'єкт господарської діяльності.

Водночас вищезазначені нормативно правові акти не містять положень, якими визначено, що річний обсяг розрахункових операцій для переходу на застосування РРО обраховується за будь-який період, що складає 12 місяців.

Разом з тим, Кабінет Міністрів України у п. 1 постанови від 16.03.2000 № 507 "Про роз'яснення указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98" роз'яснив, що в Указі Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" у статті 1 під словом "рік" розуміється календарний рік.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування РРО є обов'язковим при перевищенні річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів, встановленого у розмірі 75 тис. грн. на один структурний підрозділ, має обчислюватися за календарний рік, а не будь-які 12 місяців за вибором органу державної податкової служби. При цьому календарний рік - проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 (366) календарних днів.

Як встановлено судом першої інстанції, виручка позивача за період з 01.01.2007 по 31.10.2007 року становить лише 73846,28 грн., а тому враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку що позивачем не було перевищено граничного розміру річного обсягу розрахункових операцій за календарний рік у розмірі 75 тис. грн.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваного рішення від 24.03.2008 № 3/23-02/10 в частині застосування фінансових санкцій в розмірі 32 907,40 грн. за не проведення розрахункових операцій через РРО.

Отже, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи в цій частині у задоволенні позовних вимог, помилково не врахував вищезазначеного та безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на зазначене суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Таким чином, керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Красносільського споживчого товариства задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2009 по справі № 2а-6526/08 скасувати та залишити в силі постанову Житосмирського окружного адміністративного суду від 06.10.2008.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко