Справа № 1316/1447/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2015 р. м. Київ К/800/23496/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Кравцова О.В.; Леонтович К.Г.,
секретар судового засідання - Коцюрба В.М.,

за участю: представника позивача (ОСОБА_4) - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_8 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Сокільницька сільрада) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначали, що рішенням Сокільницької сільради від 13 жовтня 2011 року № 188 «Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ» (далі - рішення Сокільницької сільради № 188) їм відмовлено у наданні земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Посилаючись на протиправність оскаржуваного акту, оскільки відповідно до рішення Сокільницької сільради від 5 січня 2009 року № 496 «Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови» (далі - рішення Сокільницької сільради № 496) вони мають бути забезпечені земельними ділянками, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили зобов'язати Сокільницьку сільраду виконати рішення від 5 січня 2009 року № 496 та передати земельні ділянки, які визначені на плані розташування, їм у власність.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сокільницької сільради № 188 та зобов'язано Сокільницьку сільраду виконати рішення від 5 січня 2009 року № 496. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Сокільницька сільрада, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Сокільницької сільради № 496 затверджено список користувачів земельними ділянками, які у розробленому та затвердженому кварталі індивідуальної житлової забудови будуть забезпечені земельними ділянками площею по 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, серед яких і позивачі (пункти 45, 47, 48 списку).

Рішенням Сокільницької сільради від 13 жовтня 2011 року № 188 (в редакції, зі змінами внесеними рішенням від 5 липня 2012 року № 331), зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовлено у наданні земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Сокільницької сільради від 11 листопада 2011 року № 197 «Про припинення дії рішення № 496 від 5 січня 2009 року» припинено дію рішення Сокільницької сільради № 496.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідач не надав доказів правомірності оскаржуваного рішення від 13 жовтня 2011 року № 188. Крім того, відсутні підстави, які перешкоджають відповідачу виконати рішення від 5 січня 2009 року № 496.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 118 земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідача виконати його рішення від 5 січня 2009 року № 496, суди виходили з того, що обставин, які б перешкоджали цьому немає.

Однак, судами не враховано, що пунктами 2 - 4 рішення Сокільницької сільради № 496 встановлено, що воно вступить в силу після підписання та затвердження Пустомитівським районним судом Львівської області мирової угоди та винесення ухвали про зняття арешту на земельну ділянку, запроектовану під квартал індивідуальної забудови. У разі не розроблення кварталу житлової забудови Сокільницька сільрада зобов'язується передати у власність земельні ділянки площею до 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства вказаним мешканцям с. Сокільники. Для розроблення та затвердження кварталу індивідуальної забудови «Молодіжний» встановлено термін шість місяців з дня винесення ухвали про закриття справи у суді.

Суди не встановили чи вступило рішення в силу, в порядку передбаченому пунктами 2 - 4.

Скасовуючи рішення Сокільницької сільради № 188, суди не звернули уваги, що 24 січня 2014 року позивачі уточнили позовні вимоги і просили зобов'язати Сокільницьку сільраду виконати рішення № 496 та передати земельні ділянки, які визначені на плані розташування, їм у власність, а тому, безпідставно вийшли за межі позовних вимог не обґрунтувавши це в своїх рішеннях.

Надаючи оцінку рішенню Сокільницької сільради від 11 листопада 2011 року № 197 «Про припинення дії рішення № 496 від 5 січня 2009 року» суди не врахували, що воно не є предметом оскарження і не підлягає оцінці в межах цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що вимоги частини другої наведеної статті не позбавляють позивача обов'язку доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Такий обов'язок обумовлюється тим, що об'єктивно відповідними доказами може володіти лише позивач.

Стверджуючи про своє право на земельні ділянки, позивачі не підтверджують його жодними доказами, обмежуючись виключно твердженням про оброблення землі протягом тривалого періоду та згадку про них у рішенні № 496.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звертались до відповідача із заявами про надання земельної ділянки (а.с. 15, 16 том 2) і рішенням Сокільницької сільради № 188 їм відмовлено.

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_7 до Сокільницької сільради із заявою про отримання земельної ділянки та рішення, яким би їй було відмовлено у наданні земельної ділянки.

За таких обставин, судами не встановлено в чому полягає порушення прав ОСОБА_7 з урахуванням вказаного.

Крім того, зобов'язуючи відповідача виконати рішення № 496, суди не перевірили на які саме земельні ділянки в межах кварталу індивідуальної житлової забудови претендують позивачі та чи не передані вони третім особам.

Між тим, зі змісту Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, листів Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що більш ніж 250 земельних ділянок в масиві «Панська Гора» вже передані у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд.

Викладене дає підстави стверджувати, що рішення судів не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані обставини залишені судами поза увагою, що є підставою для скасування рішень та направлення справи на новий розгляд у відповідності до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області задовольнити частково.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

О.В.Кравцов

К.Г.Леонтович