Справа № 816/1513/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року 09:34м. ПолтаваСправа № 816/1513/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Новобудова" /надалі також - позивач; ТОВ "Новобудова"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області /надалі також - відповідач; Кременчуцька ОДПІ/ про визнання протиправним та скасування рішення від 24 квітня 2015 року №10263/10/16-03-22-01 щодо непогодження податкового компромісу, зобов'язання вчинити дії, а саме: повторно розглянуто заяву від 14 квітня 2015 року № 17 про намір застосувати податковий компроміс по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року №/446 та №/447, а також внести до облікової справи платника податків дані щодо досягнення податкового компромісу по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року № /446 та /447 та визнання податкового компромісу по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 - досягнутим.

Позовні вимоги мотивовані тим, що застосування податкового компромісу можливо також на узгоджені суми податкових зобов'язань, що випливає з буквального аналізу пункту 7 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України. На думку позивача узгодженість податкових повідомлень-рішень від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 не є перешкодою для застосування до них податкового компромісу. Вказав, що рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу суперечить вимогам чинного законодавства України, а відтак, підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 22 липня 2015 року здійснено заміну відповідача - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області на Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника /а.с.60-61/. В наданих до суду запереченнях вказує, що заява позивача від 14 квітня 2015 року №17 не відповідала приписам п.7 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" від 25 грудня 2014 року, а тому застосувати податковий компроміс до податкових повідомлень-рішень від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 не було можливо. Відповідач зазначає, що при прийняті оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством /а.с.42-44/.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

ТОВ "Новобудова" (код за ) звернулося до Кременчуцької ОДПІ із заявою від 14 квітня 2015 року за №17 (вх.№ 14486/10 від 14 квітня 2015 року) про компроміс по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року №/446, яким платнику збільшено до сплати податкове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 65312,11 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 25411,00 грн. та №/447, яким платнику збільшено до сплати податкове зобовязання з податку на прибуток у розмірі 164747,00 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 1849,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2013 року №/447 та №/446 прийнято за результатами проведеної в період з 17 вересня 2012 року по 26 жовтня 2012 року планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2012 року про що складено акт від 02 листопада 2012 року № 4295/22 -209/32079092 та позапланової документальної перевірки з питань викладених у запереченні до акту від 02 листопада 2012 року № 4295/22-209/32079092 про що складено акт від 06 грудня 2012 року №5204/22- 2С9/32079092.

За результатами розгляду заяви позивача, Кременчуцькою ОДПІ 24 квітня 2015 року прийнято рішення щодо непогодження застосування податкового компромісу №10263/10/16-03-22-01 /а.с.9-11/.

Підставами для прийняття такого рішення слугувало те, що податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2013 року №/447 та №/446 узгоджені в судовому порядку, так як постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року, у справі №816/2238/13-а у задоволені позову відмовлено /а.с.45-52/. У зв'язку з чим заява від 14 квітня 2015 року за №17 не відповідає приписам п. 7 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" від 25 грудня 2014 року, а тому застосувати податковий компроміс до податкових повідомлень - рішень від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 не було можливо.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням відповідач порушує його права та охоронювані законом інтереси в частини реалізації передбаченого Податковим кодексом права на податковий компроміс.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Новобудова", суд виходить з наступного.

17 січня 2015 року набув чинності Закон України №63-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" (далі - Закон № 63-VIII), яким внесені зміни до Податкового кодексу щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість. Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За приписами пункту 7 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Аналіз положень підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що податковий компроміс можливий як до занижених податкових зобов'язань з податку на прибуток та/або з ПДВ, які будуть визначені підприємством самостійно в уточнюючих розрахунках, так і щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких не закінчена процедура адміністративного та/або судового оскарження, або така процедура взагалі не розпочата.

Як слідує з постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року по справі №816/2238/13-а, Кременчуцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Новобудова" з питань викладених в запереченні до акту від 02 листопада 2012 року №4295/22-209/32079092 про результати планової документальної перевірки.

Результати перевірки були оформлені актом № 5204/22-209/32о79092 від 06 грудня 2012 року, яким зафіксовано порушення позивачем п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 166596,00 грн. та п. 198.1 п. 198.6, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10, п. 101.11 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 90723,00 грн.

За результатами розгляду вказаного акту Кременчуцькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2013 року №/446, яким платнику збільшено до сплати податкове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 65312,11 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 25411,00 грн. та №/447, яким платнику збільшено до сплати податкове зобовязання з податку на прибуток у розмірі 164747,00 грн. та застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 1849,00 грн.

Позивачем податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 оскаржувалися у судовому порядку.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року, у справі №816/2238/13-а у задоволені позову відмовлено /а.с.45-52/.

Враховуючи наведене та виходячи з положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набрала законної сили 14 жовтня 2013 року, а відтак податкові зобов'язання, визначені платнику податків згідно податкових повідомлень - рішень від 04 березня 2013 року №/446 та №/447, набули статусу узгоджених податкових зобов'язань.

На думку позивача, з буквального аналізу пункту 7 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, із врахуванням виразу "поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань", випливає те, що податковий компроміс можливий також і до узгоджених податкових зобов'язань, оскільки у цій частині відсутні роз'яснення та уточнення щодо видів зобов'язань, на які поширюється можливість застосування процедури податкового компромісу.

Таке тлумачення позивачем пункту 7 підрозділу 92 Податкового кодексу України є помилковим, оскільки аналіз положень підрозділу 92 в цілому дає підстави для висновку, що процедура податкового компромісу поширюється лише на:

1) випадки добровільного декларування платником податків занижених податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток у відповідних податкових звітних періодах до 1 квітня 2014 року (пункт 1 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу);

2) випадки добровільного декларування платником податків занижених податкових зобов'язань у разі, коли у платника податків незалежно від процедури податкового компромісу за рішенням контролюючого органу розпочата документальна перевірка або складено акт за наслідками такої перевірки (пункт 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу);

3) випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ не узгоджені відповідно до норм Кодексу (пункт 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу);

4) неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура адміністративного та/або судового оскарження (пункт 7 підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу).

Інших випадків, на які б поширювався податковий компроміс, законодавством не передбачено.

Пунктом 8 підрозділу 92 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Отже, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджує правомірність донарахованих контролюючим органом податкових зобов'язань, відповідно до положень Податкового кодексу України процедура є закінченою, а суми податкових зобов'язань узгодженими, тому застосування податкового компромісу не є можливим.

Крім того, суд зауважує на аналогічну позицію з питань застосування податкового компромісу, що висловлена в листі Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики від 10 березня 2015 року №04-27/10-598 на предмет відсутності підстав для застосування податкового компромісу за наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджує правомірність донарахованих контролюючим органом податкових зобов'язань.

Також, судовим розглядом встановлено, що при поданні заяви до Кременчуцької ОДПІ про компроміс по податкових повідомленнях - рішеннях від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 позивачем не було сплачено визначені законом 5 % від суми податкового зобов'язання.

Із аналізу наведених вище норм вбачається, що у разі несплати платником податків податкового зобов'язання у відповідному розмірі, таке зобов'язання вважається неузгодженим, натомість якщо платник сплатив таку суму, то компроміс вважається досягнутим, при цьому, момент узгодження грошового зобов'язання в такому випадку переноситься на момент звернення платника із заявою про ініціювання процедури податкового компромісу.

Тобто, податковий компроміс не може вважатися досягнутим до моменту здійснення оплати відповідної суми (п.8), водночас несплата такої суми в будь-якому випадку має наслідком неузгодженість податкового зобов'язання в силу пункту 7 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи позивач із заявою про застосування податкового компромісу звернувся до податкового органу 14 квітня 2015 року, але визначені законом 5 % від суми податкового зобов'язання не сплатив, що підтверджується письмовим поясненням позивача від 20 липня 2015 року /а.с.63/.

В силу пунктів 7 та 8 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, податковий компроміс за заявою ТОВ "Новобудова" також не може вважатися досягнутим, оскільки останнім не здійснено сплату узгоджених податкових зобов'язань у розмірі 5 % від суми податкового зобов'язання.

З огляду на викладене та враховуючи те, що на момент звернення ТОВ "Новобудова" із заявою про застосування податкового компромісу (14 квітня 2015 року) податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 узгоджені в судовому порядку, та позивачем не дотримано вимоги щодо сплати 5% від суми податкового зобов'язання суд доходить до висновку, що контролюючим органом правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, прийнято рішення щодо непогодження застосування податкового компромісу від 24 квітня 2015 року №10263/10/16-03-22-0. А відтак позовні вимоги ТОВ "Новобудова" про визнання протиправним та скасування рішення щодо непогодження податкового компромісу задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення щодо непогодження податкового компромісу, то в частині інших позовних вимог, які є похідними від першої, зокрема в частині: зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 14 квітня 2015 року № 17 про намір застосувати податковий компроміс по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року №/446 та №/447, а також внести до облікової справи платника податків дані щодо досягнення податкового компромісу по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року № /446 та /447 та визнання податкового компромісу по сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податкових повідомленнях-рішеннях від 04 березня 2013 року №/446 та №/447 - досягнутим, - суд встановлює відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно із ч. 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 статті Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній звязок доказів у їх сукупності, та враховуючи, доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог чинного законодавства матеріалами справи не підтверджуються, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З урахуванням приписів статті 94 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 28 липня 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський