Справа № 810/1494/15
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1494/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2014 між продавцем - Cantarell Trading LTD (Республіка Кіпр) та покупцем - ТОВ «Західна нафтогазова компанія» укладено контракт №UZ-01-10/14, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує мінеральне паливо (вугілля енергетичне) (том І а.с.32-34).

31 жовтня 2014 року позивачем через митного брокера ТОВ «Брок Енерджі» (агент з митного оформлення ОСОБА_3.) було пред'явлено до митного оформлення на Київській митниці партію товару - вугілля.

З метою проведення митного оформлення товару, уповноваженою особою позивача подано митному органу тимчасову митну декларацію типу IM 40 ТН від 31.10.2014 №125110011/2014/41035 на товар «вугілля кам'яне бітумінозне марки «ДР» (0-300 мм)». Код товару 27011290. Торгівельна марка відсутня, виробник - ООО «Разрез Задубровский», країна виробництва - RU, що надійшов на адресу ТОВ «Західна нафтова компанія» на виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 (том І а.с.26).

12 листопада 2014 року Київською митницею на підставі висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів від 10.11.2014 №145 було прийнято рішення №КТ-134-2014 про визначення коду товару, яким митний орган змінив код товару - (том І а.с.31).

31.01.2015 року, за результатами розгляду поданих позивачем документів, Київською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару №125000011/2015/000040/1, згідно з якими вартість задекларованого товару митний орган визначив із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну у розмірі 0,0800 USD за одиницю та складено картку відмови у прийняті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №125110011/2015/00015 (том І а.с.23, 24).

Вважаючи дані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п'ята статті 58 Митного кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, передбачених Митним кодексом України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення ( частина перша статті 53 Митного кодексу України передбачено.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів визначений у частині другій статті 53 Митного кодексу України. Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 (а) статті VII ГАТТ (Генеральної угоди про тарифи і торгівлю) оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (Ь), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, наявні у матеріалах справи специфікації від 22.10.2014 №1 та інвойс від 22.10.2014 №1 містять лише родову назву товару «вугілля» та не містять інформації щодо марки вугілля та якості товару (том І а.с.35, 37).

Водночас, наявність таких відомостей у специфікаціях передбачено положеннями пункту 2.3 контракту від 01.10.2014 №№UZ-01-10/14.

За таких обставин, відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у специфікації від 22.10.2014 №1 та в інвойсі від 22.10.2014 №1 марки вугілля та відомостей про його якість унеможливлює ідентифікацію спірної партії товару з тією, що має здійснюватись за контрактом від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, специфікацією від 22.10.2014 №1 та інвойсом від 22.10.2014 №1.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, за результатами лабораторних досліджень митницею прийнято рішення від 12.11.2014 №КТ- 134-2014, яким встановлено, що спірний товар є «вугілля коксівне».

Відповідно до частини 7 ст. 69 Митного кодексу України, рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Як вбачається зі змісту митної декларації від 20.01.2015 №125110011/2015/000591 позивач зазначив код товару, який було визначено митницею у рішенні від 12.11.2014 №КТ-134-2014, а відтак, фактично погодився з рішенням відповідача.

Крім того, відповідно до умов контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 поставка товару здійснюється партіями протягом 2014, 2015 років на умовах DAF українсько-російський кордон згідно Інкотермс - 2000 (пункт 2.2 контракту). Тобто, поставка до кордону.

Водночас, пунктом 4.3 контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 не передбачено включення до складової вартості товару витрати на транспортування.

Тобто, така складова не була включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті позивачем.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митна вартість товару - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи, що умовами контракту не передбачено включення вартості транспортування до ціни товару, такі витрати, враховуючи положення частини десятої статті 58 Митного кодексу України, мають бути включені до митної вартості.

Відповідно до умов контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 якість, вартість, базис поставки, комплектність, транспортні реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, строки відгрузки та строки оплати кожної конкретної партії товарів зазначаються у специфікаціях (пункт 2.3 контракту).

Відповідно до пункту 6 специфікації від 01.10.2014 №1 за кожну відвантажену партію товару протягом п'ятнадцяти днів з дати поставки відповідної партії покупцем оплачується 100% вартості товару. Датою поставки товару вважається календарний штемпель станції призначення (ст. Бровари).

Як вбачається із матеріалів справи, датою поставки товару відповідно до залізничних накладних є 29.10.2014. Таким чином, граничною датою здійснення 100% оплати спірної партії товару є 13.11.2014.

З наведеного вбачається, що відповідач мав об'єктивні підстави для витребування доказів оплати товару, оскільки, як вбачається із умов контракту, такий документ повинен бути у розпорядженні позивача.

Крім того, станом на дату розгляду справи по суті заявлених позовних вимог позивачем також не надано доказів оплати придбаного товару.

Також, як вбачається із письмових пояснень позивача від 27.05.2015 (том ІІ а.с.3-12) він погоджується з тим, що надана до митного оформлення митна декларація країни-відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869 свідчить, що поставка здійснюється на підставі іншого зовнішньоекономічного контракту, додатків до нього та інвойсів. Так, у графі 44 експортної декларації зазначено контракт від 11.12.2012 №880068- 011/10/12-1613, додаткові угоди до контракту від 15.11.2013 №001 та від 08.10.2014 №309, рахунок-фактура від 16.10.2014 №279. До того, визначено інші умови поставки (СРТ Суземка), а ніж ті, що задекларовані за спірною митною декларацією (DAF Зернове). При цьому, не міститься жодного посилання на контракт від 01.10.2014 №UZ-01-10/14, який надано позивачем до митного оформлення.

З цього приводу позивач пояснив, що поставка товару не була прямою, у зв'язку з цим в митній декларації країни-відправлення від 16.10.2014 №10006063/161014/0016869 зазначено, що поставка здійснюється на підставі контракту від 11.12.2012 №880068- 011/10/12-1613, додатків до нього та інвойсів.

Тобто, як зазначає сам позивач встановити, що поставка товару була не прямою можливо лише з аналізу документів, які були додатково надані позивачем на вимогу митного органу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витребування відповідачем у позивача договорів із третіми особами є обґрунтованим.

Крім того, встановлено, що за митною декларацією країни-відправлення товар було оформлено для експорту 16.10.2014, фактично товар відправлено з території Російської Федерації 19.10.2014 та 20.10.2014. Однак, сама специфікація №1 до контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 та інвойс №1 складено лише 22.10.2014, тобто вже після фактичного відправлення товару.

З цього приводу позивач пояснив, що фактично товар перетнув російсько-український кордон 28.10.2014, що підтверджується штампами прикордонних станцій, тобто, після оформлення сторонами контракту всіх необхідних документів. Водночас позивач зазначив, що відправлення продавцем товару раніше підписання специфікації є правом продавця та не вносить суперечностей до вказаної господарської операції.

Відповідно до пункту 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296, запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

У зв'язку з зазначеним та на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, посадовою особою Київської митниці шляхом направлення електронного повідомлення було запропоновано декларанту подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вказаних вимог уповноваженою особою позивача були надані лише контракт від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01, додаткову угоду до нього від 07.10.2014 №1, контракт від 11.12.2012 №880068-011/10/12-1613, лист постачальника за контрактом від 07.10.2014 №RCT2014.01.132.01 - Russian Coal Trading Ag від 09.12.2014 №141209.CAN.

Інших документів надано не було та не повідомлено про причини їх ненадання.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У такому випадку, відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, митним органом приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Щодо визначення митним органом митної вартості товарів на рівні 0,0800 USD за 1 кг на противагу задекларованої позивачем вартості на рівні 0,065 USD за 1 кг, судова колегія зазначає наступне.

Частинами першою та другою ст. 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

В ході розгляду справи, як зазначив відповідач, основний метод (ст. 58 МК України - за ціною договору (контракту) щодо ідентичних товарів, які імпортуються (вартість операції)) не був застосований у зв'язку з відсутністю документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (надання неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Крім цього, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Щодо другорядного методу за ціною договору щодо ідентичних товарів чи щодо подібних (аналогічних) товарів, то як зазначив відповідач, дані методи не були застосовані у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації щодо митного оформлення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів за ціною договору.

Стосовно другорядного методу на основі віднімання вартості, то даний метод також не був застосований відповідачем, оскільки для застосування вказаного методу усі складові митної вартості мають бути документально підтверджені. Однак, позивачем не було надано калькуляції щодо ціни товару, що унеможливило застосування вказаного методу.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ/ГАТТ) - резервний метод.

Як вбачається з матеріалів справи, у Київської митниці на дату прийняття оскаржуваного рішення була наявна інформація для застосування резервного методу. Так, джерело інформації по товару - митна декларація від 28.11.2014 №700120003/2014/011439 та інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза», викладена у дайджесті цін товарів на світових ринках, видання №20 18.10.2014-02.11.2014. Рівень митної вартості по товару згідно джерела коригування (декларація від 28.11.2014 №700120003/2014/011439) складає 80 дол.США/тн. (замість 65 дол. США/тн., заявлених позивачем).

При цьому, за МД від 28.11.2014 №700120003/2014/011439 здійснювалось митне оформлення аналогічного товару - вугілля кам'яне, бітумінозне, коксівне (оскільки рішенням про визначення коду товару спірний товар віднесено до коксівного вугілля) із подібними фізичними характеристиками (вологість, золність, вміст сірки, летких речовин, теплота згорання), країна виробництва - Російська Федерація, поставляється насипом залізничним транспортом.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався дайджестом цін товарів на світових ринках, що доведені до митного органу Державним підприємством ДП «Укрпромзовнішекспертиза» та відповідно до яких рівень цін аналогічного товару - вугілля коксівне, країна походження РФ з подібними характеристиками (летючі речовини, сірка, зола) на умовах поставки без включення транспортних витрат до ціни складає від 100,00 до 110,00 дол. США/т.

На підставі викладеного посадовою особою митниці прийнято Рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару від 31.01.2015 №125000011/2015/000040/1, яким визначено митну вартість товару за другорядним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України, з урахуванням наявної у митного органу інформації.

Оскільки, митну декларацію, яку було взято за джерело коригування оформлено 28.11.2014, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання 90-деного терміну, встановленого ст. 5 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування митницею резервного методу.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 30.07.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Міщук М.С.

Бєлова Л.В.