Справа № 2а-52/09
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2011 р. Справа № 63024/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Богаченка С.І.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Прокуратури Чернівецької області на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Чернівецької області про зобов'язання видачі дублікату трудової книжки, зміни дати звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, до відповідача - Прокуратури Чернівецької області в якому посилався на те, що 5 серпня 1983 року він був прийнятий на роботу до відповідача стажистом на посаду старшого помічника прокурора Ленінського району м. Чернівці прокуратури Чернівецької області, де пропрацював безперервно на різних посадах до 26 серпня 2005 року. Наказом № 394-к від 26 серпня 2005 року його було звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спец підрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та корупцією прокуратури Чернівецької області за власним бажанням на підставі вимог ст. 38 КЗпП України. Вказував, що у день звільнення йому не було видано його трудову книжку серії БТ-1 № 1145330, в якій містяться записи про його трудову діяльність в органах прокуратури Чернівецької області, і на його звернення до відповідача тільки 2 лютого 2008 року йому було видано «довідку обєктиву» про трудову діяльність, а після його звернення до Генеральної прокуратури України 31 липня 2008 року йому було видано дублікат трудової книжки.

В позовній заяві просив стягнути з Прокуратури Чернівецької області на свою користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу по день видачі трудової книжки або належно оформленого дублікату.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2009 р. позов задоволено частково. Зобовязано прокуратуру Чернівецької області видати ОСОБА_2 належним чином оформлений дублікат трудової книжки, змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_2 з дня видачі йому належно оформленого дублікату трудової книжки та стягнути з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_2Є заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 89 553,80 грн. В задоволенні позовної вимоги про стягнення 80 000 грн. відшкодування моральної шкоди відмовлено через її необґрунтованість.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2009 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України. Також апелянт посилається на те, що позивачем не використано можливість досудового вирішення трудового спору.

Окрім вказаного, скаржник посилається на те, що судом не прийнято до уваги те, що передумовою видачі дублікату трудової книжки у випадку її втрати, як то обумовлено п.5.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці №29 від 26.03.96, є відповідна заява (повідомлення) працівника до власника або уповноваженого їм органу. Протягом тривалого часу з 2005 року позивач не заявляв жодних вимог відповідачу про видачу йому трудової книжки або її дублікату, що давало підстави вважати наявність оригіналу трудової книжки у позивача, виданого йому при оформленні пенсії.

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав:

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено що позивача на підставі наказу № 394-к від 26.08.2005 року звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та з органів прокуратури Чернівецької області за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

У день звільнення йому не було видано його трудову книжку серії БТ-1 № 1145330, в якій містяться записи про його трудову діяльність в органах прокуратури Чернівецької області, і на його звернення до відповідача тільки 2 лютого 2008 року йому було видано «довідку обєктиву» про трудову діяльність, а після його звернення до Генеральної прокуратури України 31 липня 2008 року йому було видано дублікат трудової книжки.

В силу ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 1994 року № 131, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 1994 року № 131, дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

Із вказаного вбачається, що дублікат трудової книжки підлягає видачі у встановленому законодавством порядку, який передбачений і для трудових книжок, тобто такі підлягають видачі як і трудові книжки в день звільнення з внесеним до дублікату запису про звільнення, а у випадку затримки, слід застосовувати наслідки передбачені ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації (п. 4).

Тому, враховуючи, що відповідач не забезпечив належного ведення трудової книжки чи її дублікату позивача у справі, та не видав її як того вимагає ст. 47 КЗпП України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України.

Щодо оспорюваних сум, то такі належним чином встановлені судом першої інстанції та підтверджуються наявним у матеріалаж справи Розрахунком (а.с. 129).

Надаючи оцінку посиланням апелянта як на підставу для відмови у задоволенні позову на пропущення позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів вважає таке безпідставним, оскільки ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного і якісного розгляду конкретних справ. Тому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду, так як судом встановлено факт порушення прав позивача у справі.

Окрім вказаного, колегія суддів звертає увагу, що встановлені судом порушення прав позивача були вчинені від 26 серпня 2005 року, а Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності 01 вересня 2005 року, тобто відмова у задоволенні позову у звязку із пропуском строку звернення до суду означатиме застосування правила зворотної дії у часі норм процесуального закону, що є порушенням права позивача на доступ до правосуддя, передбаченого ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року. Аналогічну позицію висловлено Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2009 р. по справі № 2а-52/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді С.І. Богаченко

ОСОБА_1