Справа № 2а-1870/2046/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/9991/8325/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року

у справі № 2а-1870/2046/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Охтирська швейна фабрика»

до Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство «Охтирська швейна фабрика» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області (далі - відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 28 березня 2011 року № /18.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 28 березня 2011 року № /18 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток та штрафними санкціями з податку на прибуток в сумі 72655,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 58124,00 грн., за штрафними санкціями - 14531,00 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року було скасовано в частині відмови у задоволені позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /18 від 28 березня 2011 року в частині донарахування суми податку на прибуток в сумі 67363,00 грн. та штрафної санкції з податку на прибуток в розмірі 16841,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

В касаційній скарзі Охтирська МДПІ Сумської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року в частині задоволених позовних вимог та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Охтирська МДПІ Сумської області провела документальну планову виїзну перевірку ВАТ «Охтирська швейна фабрика» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 44/2332/00309795 від 11 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5, підпункту 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого: занижено податок на прибуток на загальну суму 125487,00 грн., в тому числі: за півріччя 2010 року в сумі 6152,00 грн., за 2010 рік в сумі 125487,00 грн.; завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 215862,00 грн., в тому числі: за півріччя 2010 року в сумі 215862,00 грн., за 2010 рік в сумі 215862,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивач неправомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду суму заробітної плати працівників у розмірі 348850,00 грн. та суму страхових внесків до Фондів державного загальнообов'язкового страхування у розмірі 56507,00 грн., оскільки внаслідок реалізації послуг з пошиву спеціального одягу за цінами нижчими за собівартість позивач отримав збитки в сумі 405357,00 грн., тобто товариство не використало придбані для виробництва матеріальні цінності з метою отримання доходу (прибутку), а використало їх для отримання збитку; позивач завищив валові витрати на суму непогашеної заборгованості, визнаної у порядку досудового врегулювання спорів по сумнівній та безнадійній заборгованості за 2010 рік, на суму 269452,00 грн., оскільки не погасив кредиторську заборгованість перед ЗАТ «ДВ Система» за отримані послуги оренди приміщення згідно договору оренди від 29 травня 2008 року, а видав простий вексель від 30 листопада 2010 року серії АА № 2001905 на суму заборгованості 434451,62 грн., яка виникла за весь період надання послуг оренди станом на 01 грудня 2010 року з відстроченням оплати по заборгованості строком на три роки, тобто до 29 листопада 2013 року, що не являються погашенням грошовими коштами суми заборгованості, а також не збільшив валові доходи на суму непогашеної заборгованості, визнаної у порядку досудового врегулювання спорів.

28 березня 2011 року Охтирська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /18, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ВАТ «Охтирська швейна фабрика» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 156859,00 грн., у тому числі: 125487,00 грн. - за основним платежем, 31372,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що до позивач правомірно відніс до складу валових витрат витрати на оплату праці та внески до Фонду державного загальнообов'язкового страхування, що відповідає положенням підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5, підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з урахуванням того, що податковим органом не було надано належних та допустимих доказів того, що товариство реалізовувало продукцію власного виробництва із завідомо від'ємним результатом. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що виданий позивачем простий вексель лише посвідчує безумовне грошове зобов'язання, а не свідчить про погашення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, виходив з того, що позивач правомірно формував валові витрати по господарських операціях з оренди приміщення у ЗАТ «ДВ Система» у тих податковий періодах, в яких отримував такі послуги, з урахуванням того, що зобов'язання у позивача збільшити валові доходи може виникнути лише за наявності відповідних юридичних фактів, доказів існування яких податковим органом надано не було. В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок.

Згідно підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат платника податку відносяться суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати, зазначені в підпункті 5.6.1 цієї статті, у розмірах і порядку, встановлених законом.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем правомірно віднесено до валових витрат витрати на оплату праці своїх працівників та витрати на страхові внески до фондів, оскільки законодавством не передбачено випадків не віднесення до складу валових витрат законно нарахованої та виплаченої заробітної плати робітникам за виконану роботу, в тому числі й коли підприємство працює із збитками.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підпунктом 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - покупець зобов'язаний збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій: або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією; або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, положеннями статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок врегулювання сумнівної, безнадійної заборгованості. З їхнього змісту вбачається, що в цьому випадку йдеться не про будь-яку прострочену заборгованість, а тільки про визнану в порядку досудового врегулювання спору або судом, чи за виконавчим написом нотаріуса.

Таким чином, згідно з приписами вказаної норми зобов'язання у покупця збільшити валовий дохід виникає лише за наявності відповідних юридичних фактів, а саме: підстави для збільшення валового доходу (визнання покупцем претензії в порядку досудового врегулювання; ненадання покупцем відповіді на претензію у строк, встановлений законодавством; визнання заборгованості судом; виконавчий напис нотаріуса); настання моменту збільшення валового доходу, визначеного в абзацах «а», «б» підпункту 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 зазначеного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, що позивач правомірно формував валові витрати по господарських операціях з оренди приміщення у ЗАТ «ДВ Система» у тих податковий періодах, в яких отримував такі послуги, з урахуванням того, що зобов'язання у позивача збільшити валові доходи можуть виникнути лише за наявності відповідних юридичних фактів, доказів існування яких податковим органом надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Охтирської МДПІ Сумської області залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна