Справа № 826/10326/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2015 року 15:48 № 826/10326/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Держземагенства в Київській області
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Держземагенства в Київській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагенства у Київській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею до 2.0 га в адміністративних межах Крушинської сільської ради, поблизу селища Зелений Бір Васильківського району Київської області;

- зобов'язати Головне управління Держземагенства у Київській області розглянути подане ОСОБА_1 клопотання в порядку статті 118 Земельного кодексу України від 16.03.2015 про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Крушинської сільської ради, поблизу селища Зелений Бір Васильківського району Київської області та надати мотивовану відповідь визначену законом, на клопотання у встановлений законом строк.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач, всупереч вимог законодавства не відповів на клопотання позивача, подане в порядку статті 118 Земельного кодексу України щодо надання безоплатно у власність земельної ділянки. Зазначив, що така бездіяльність відповідача порушує законні права ОСОБА_1 та просив зобов'язати відповідача розглянути подане ОСОБА_1 клопотання та надати мотивовану відповідь визначену законом у встановлений законом строк.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову посилався на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вказав на те, що розглянув клопотання позивача у місячний строк, згідно положень законодавства та надав відповідь листом від 09.04.2015 №31-10-0.3-4191/0/17-15-сг, у якому чітко зазначив про те, що клопотання не відповідає положенням законодавства, у зв'язку з чим повертається заявнику. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 27.07.2015 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.03.2015 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області з клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України від 16.03.2015 (далі - клопотання від 16.03.2015), в якому просив:

- в порядку реалізації його гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити без його погодження та виділити позивачу земельну ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Крушинської сільської ради поблизу селища Зелений Бір Васильківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Крушинської сільської ради поблизу селища Зелений Бір Васильківського району Київської області.

За результатом розгляду даного клопотання відповідач надав позивачу відповідь листом від 09.04.2015 №31-10-0.3-4191/0/17-15-сг, у якому зазначив, що звернення ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства, а саме: не надано довіреність на підтвердження повноважень особи, яка звернулась із клопотанням від імені ОСОБА_1, у зв'язку з чим клопотання повертається заявнику.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотання від 16.03.2015 по суті, ОСОБА_1 оскаржив дану бездіяльність до суду та просив зобов'язати Головне управління Держземагенства у Київській області розглянути подане ОСОБА_1 клопотання від 16.03.2015 про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Крушинської сільської ради, поблизу селища Зелений Бір Васильківського району Київської області та надати мотивовану відповідь визначену законом, на клопотання у встановлений законом строк.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. За частиною 6 цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що до клопотання від 16.03.2015 було складено та подано відповідачу не особисто ОСОБА_1, а повіреним ОСОБА_3 До клопотання додано наступні документи: копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1, графічні матеріали та копію договору доручення №37/02/14-зд від 07.02.2014.

Відповідач вказав на те, що законодавством України передбачено, що довіритель за договором доручення має видати довіреність на довірителя, однак довіреність до клопотання від 16.03.2015 додана не була, що свідчить про невідповідність поданого клопотання вимогам законодавства.

Згідно зі статтею 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Положеннями статті 1007 Цивільного кодексу України передбачено, що довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Отже, на підставі договору доручення №37/02/14-зд від 07.02.2014 мала бути видана довіреність, яка надає право повіреному вчиняти юридичні дії від імені ОСОБА_1 При цьому, довіреність має відповідати вимогам статей 245, 247 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Крім того, у довіреності мають бути вказані конкретні дії, які представник має право вчиняти від імені довірителя, а також перелік підприємств, установ, організацій, державних органів, в яких представник може вчиняти дії, передбачені довіреністю.

Матеріали справи свідчать про те, що до клопотання від 16.03.2015 не було надано довіреності на підтвердження повноважень ОСОБА_3 звертатись до Головного управління Держземагенства в Київській області із клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України від імені та в інтересах ОСОБА_1

У зв'язку із цим, за результатами розгляду клопотання від 16.03.2015 відповідач надав відповідь листом від 09.04.2015 №31-10-0.3-4191/0/17-15-сг, у якій вказав на невідповідність даного клопотання вимогам законодавства.

Доводи позивача про те, що клопотання від 16.03.2015 не було розглянуто відповідачем спростовується тим, що позивач отримав відповідь від 09.04.2015 №31-10-0.3-4191/0/17-15-сг, у якій вказано про невідповідність даного клопотання вимогам законодавства.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідь на клопотання від 16.03.2015 не була надана відповідачем у встановлений законодавством місячний строк, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 4 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Матеріали справи свідчать про те, що клопотання від 16.03.2015 було отримане відповідачем 20.03.2015, що підтверджується відміткою про реєстрацію (а.с. 42 Т.І). Відповідь на вказане клопотання датована 09.04.2015.

Отже, відповідач розглянув клопотання від 16.03.2015 та надав відповідь позивачу в межах місячного строку, встановленого законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 16.03.2015, оскільки така бездіяльність відповідачем не була допущена.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача розглянути подане ОСОБА_1 клопотання від 16.03.2015 та надати мотивовану відповідь визначену законом, на клопотання у встановлений законом строк, суд зазначає, що вона також задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач розглянув вказане клопотання позивача та надав на нього відповідь, у строк та у відповідності до вимог законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський