Справа № 553/2029/15-а
Суддя: Кононенко С. Д.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2029/15-а
Провадження № 2-а/553/85/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.07.2015м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави Кононенко С.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про перерахунок пенсії, в якому просить визнати рішення Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві від 05.01.2015 року щодо визначення йому грошового утримання в розмірі 60% грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Полтавської області незаконним, зобов»язати Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві провести перерахунок його довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Полтавської області з 26 листопада 2013 року; встановити судовий контроль за виконанням даного рішення.

У судове засідання позивач не з»явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився надавши суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та надав заперечення, згідно яких заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що згідно ст.141 Закону України Про судоустрій і статус суддів/ №2453-VІ, 07.07.2010/ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" , або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 25.12.2014 року № 59-УШ апеляційним судом Полтавської області видано наказ від 31.12.2014 року № 07-10/42 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади в звязку з виходом у відставку 31 грудня 2014 року. Заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подана 05 січня 2015 року.

Згідно Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, частину 3 ст.138 Закону України Про судоустрій і статус суддів викладено у такій редакції:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на

загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до діючого пенсійного законодавства Позивачу призначено та виплачується з 05 січня 2015 року в розмірі 60 відсотків заробітної плати в сумі 12862 грн. 08 коп. Отже, підстав для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 26 листопада 2013 року в розмірі 90 % щомісячної заробітної плати станом на листопад 2013 року немає.

Крім того, 01.01.2015 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 164.2.19. суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри

мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, підлягають оподаткуванню у частині такого перевищення.

Ставка податку визначається за нормами статті 167 Податкового кодексу України, яка становить 15% бази оподаткування, якщо не досягає десяти мінімальних зарплат на 1 січня звітного року (у 2015 році 1218 х 10 = 12180). Для суми, що перевищує 10 мінімальних заробітних плат застосовується ставка 20%.

Згідно підпункту 16-1 Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ОСОБА_2 України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до виплати станом на 01.05.2015 року складає 11342 грн. 75 коп., з нього сума утриманого податку в травні 2015 року складає 1519 грн. 33 коп. / податок 1381 грн. 21 коп., військовий збір 138 грн. 12 коп./.

Отже, перерахунки щомісячного довічного грошового утримання суддям даної категорії у відставці в звязку з підвищенням посадових окладів з 1 грудня 2013 року, на думку представника відповідача, проводити підстав не має.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_1, 26 листопада 2013 року досяг граничного віку перебування на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області. Як передбачено Законом, 25 жовтня 2013 року своєчасно подав заяву про вихід у відставку.

26.11.2013 року ОСОБА_2 Юстиції було прийнято рішення № 1276/0/15-13 про звільнення ОСОБА_1, із зазначенням, що він має необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Після прийняття вказаного рішення подання про звільнення позивача було внесено до Верховної ОСОБА_2 України у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Постанову про звільнення позивача Верховною ОСОБА_2 України було винесено лише 25 грудня 2014 року, у зв'язку із чим було порушено суддівські гарантії, що передбачені у Законі України «Про судоустрій та статус суддів».

На момент досягнення позивачем 65-річного віку у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року (3- рп/2013 рік), позивач мав право на призначення йому довічного грошового утримання у розмірі 90 % від грошового утримання працюючого судді апеляційного суду.

У супереч зазначених вимог відповідач призначив позивачу ОСОБА_1 грошове утримання у меншому розмірі - 60 % від грошового утримання працюючого судді апеляційного суду, що є незаконним.

08.05.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві із письмовою заявою про призначення (перерахунок) мені довічного грошового утримання судді у відставці з 26 листопада 2013 року у відповідності до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90 % від грошового утримання працюючого судді апеляційного суду.

У відповідь на заяву ОСОБА_1, оформлену належним чином, УПФ України Ленінського району в м. Полтаві надало відповідь № 44/А-02 від 19.05.2015 року.

Підставою відмови у вказаному перерахунку зазначено, що заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подано позивачем 05 січня 2015 року. Згідно Закону України «Про внесення змін та визнання такими, ще втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності: 01 січня 2015 року, частину 3 ст. 138 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» викладено у такій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, судді який працює на відповідній посаді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до діючого пенсійного законодавства призначено та виплачується з 05 січня 2015 року в розмірі 60 відсотків заробітної плати в сумі 12862 грн. 08 коп.».

Дана відмова у проведенні перерахунку грошового утримання позивачу є незаконною і суперечить вимогам діючого законодавства України, виходячи з наступного.

Положеннями X розділу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначається статус судді у відставці, зокрема, і порядок обчислення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Частина 3 ст. 138 даного Закону №2453 до внесених Законом №3668 змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року у справі № З-рп/2013 визнано частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "По судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-У1, оскільки визначений Законом №2453 порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом №3668, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон №3668 звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Згідно зі змінами, що були внесені до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.03.2015 року №213-/ТП, який набрав чинності з 28.03.2015 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, дана норма закріплена в частині третій ст. 141.

Відповідно до ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668 довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно постанови правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 200М4891 хоча і не передбачений порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, але цією постановою і не заборонено нарахування чи перерахунку щомісячного грошового утримання судді.

Виходячи із загальних засад пріоритетності Законів над відомчими та урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не відомча Постанова правління Пенсійного фонду України.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Оскільки ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлений розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці у відсотках від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, то розмір щомісячного довічного грошового утримання має збільшуватись у разі збільшення розміру заробітної плати відповідного судді.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», роз'яснено, що гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя виключно судами; особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; особливий порядок фінансування та організаційного забезпечення судів; належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. Тобто, належне матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, є однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453 в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому в рішенні зазначено, що визначений Законом № 2453 порядок нарахування, щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом № 3668, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього права встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону № 2453 не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України.

Стосовно обмеження максимального розміру грошового довічного утримання судді у відставці визначеного ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційний Суд зазначив, що в рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій. Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року вказано такий порядок виконання цього Рішення: частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді»; дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється на Закон № 2453; дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Відповідно до п.п. 3,4,5 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від - 3.06.2013 року положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Оскільки діючим законодавством чітко визначено, що розмір довічного утримання, який призначено та виплачується судді у відставці розраховується із розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження максимального розміру грошового довічного утримання судді у відставці, визначеного ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Отже судді у відставці мають право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з чим, відповідач, виплачуючи таке утримання в меншому розмірі, діє всупереч вимогам чинного законодавства, тобто протиправно, обчислення щомісячного довічного утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, тому, у разі зміни розміру грошового утримання суддів, що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у виставці.

Отже, враховуючи норми раніше діючих положень Закону «Про судоустрій та статус суддів», а також нині діючий Закон, а також рішення Конституційного Суду України, перерахунок має бути здійснений в розмірі 90% від утримання працюючого судді відповідної посади та стажу роботи.

У правовій позиції Контситуційного суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 року №5-рп/2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Закону закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією України і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч. 1 ст. 130 Закону є обовязок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.

Таким чином, цілою низкою законів і нормативними актами встановлений особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів і це є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Разом з тим, рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року №20-рп/2004 року, як і вище зазначені рішення Конституційного суду України, є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Однією із соціальних гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітної плати, пенсії, щомісячного грошового утримання судді, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване не забезпечення гідності його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюється Законом України „Про судоустрій та статус суддів. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання).

Відповідно до ст. 129 Закону України „Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо повязаний із розміром заробітної плати суддів відповідних суддів.

Як зазначив Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2001 року №18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання суддів є самостійною гарантією незалежності суддів та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття однорідними та взаємоповязаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у звязку з виконанням ним своїх обовязків щодо здійснення незалежного неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Необхідно вказати, що грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок державного бюджету України.

Положення Європейської хартії про закон „Про статус суддів від 10.07.1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та які виконували професійні обовязки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Статтею 17 Закону України „Про судоустрій і статус суддів єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема, вирішенням питань внутрішньої діяльності судів органами суддівського самоврядування.

Згідно п. 6 рішення ОСОБА_2 Суддів України №18 від 23.03.2012 року за результатами розгляду звернень суддів у відставці щодо їх права на перерахунок довічного грошового утримання, вважати наявними у них такого права відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України „Про судоустрій статус суддів. Також у вказаному рішенні вказано, що необхідно запровадити такий порядок перерахунку довічного грошового забезпечення суддям у відставці на рівні Державної судової адміністрації України та Пенсійного фонду України, за яким під грошовим утриманням судді, який працює на

відповідній посаді, слід вважати єдиний рівень по державі для суддів відповідної інстанції.

Необхідно зазначити, що позивач звертався до відповідача з вимогами про проведення перерахунку, належного йому на підставі ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів довічного грошового утримання і прохав здійснити його виплату, однак відповідач надав йому відмову, крім того відповідачем не було враховано рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа № 1-2/2013.).

Відповідач повинен був призначити позивачу пенсію, виходячи не із розміру 60 % грошового забезпечення працюючого на відповідній посаді судді, а з розміру 90 % і у разі зміни розміру заробітної плати судді, перераховувати позивачу розмір щомісячного довічного грошового утримання за відповідним зверненням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 130 Конституції України, п.п. 6.1, 6.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про державну службу», ст.ст. 2, 6, 7, 21, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», Рішенням Конституційного суду України від 03.06.2013 року 3-рп/2013 рік, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про перерахунок пенсії задовольнити повністю.

Визнати рішення Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві від 05.01.2015 року щодо визначення ОСОБА_1 грошового утримання в розмірі 60% грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Полтавської області незаконним.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві провести перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Полтавської області з 26 листопада 2013 року.

Встановити судовий контроль за виконанням даного рішення.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3