Справа № 820/2283/15
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 р.Справа № 820/2283/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2015р. по справі № 820/2283/15

за позовом ОСОБА_1

до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.59-64, 88), просив суд:

- визнати протиправними та скасувати в частині щодо ОСОБА_1: наказ відповідача від 02.09.2014 року №85-к про надання відпустки без збереження заробітної плати; наказ відповідача від 02.09.2014 року №86-к про надання відпустки без збереження заробітної плати; наказ відповідача від 01.10.2014 року №93-к про надання відпустки без збереження заробітної плати.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1: заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по дату винесення судового рішення.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 02.09.2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області та займав посаду головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області. Позивача було звільнено 31.10.2014 року за переведенням до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації за п. 5 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було проведено остаточного розрахунку із позивачем та не виплачено заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2014 року. На момент звернення до суду відповідачем заборгованість не погашена у повному обсязі. Також накази відповідача, що у тому числі стосуються і ОСОБА_1, про відпустки без збереження заробітної плати від 02.09.2014 року №85-к і №86-к та від 01.10.2014 року №93 є такими, що винесені з порушенням діючого законодавства та підлягають скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.15 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області про стягнення суми відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 02.09.2012 року перебував у трудових відносинах з Територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області та займав посаду головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Луганській області.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області з метою забезпечення скорочення видатків, недопущення виникнення заборгованості та відповідно до абзацу другого пункту 6-6 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року та доручення Держпраці від 04.08.2014 року №1-д за підписом першого заступника начальника інспекції Добрицина Н.М. головному державному інспектору праці відділу ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати:

- наказом №85-к від 02.09.2014 року на період з 22 по 31 серпня 2014 року (а.с.65-66);

- наказом №86-к від 02.09.2014 року на період з 01 по 30 вересня 2014 року (а.с.67-68);

- наказом № 93-к від 01.10.2014 року на період з 01 по 31 жовтня 2014 року (а.с.69-70).

Позивача звільнено наказом Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області №108-к від 31.10.2014 року. Підставою для звільнення ОСОБА_1 слугувала заява позивача (а.с. 51) та лист Департаменту соціального захисту населення Луганської області державної адміністрації від 29.10.2014 року №214/6-СВ (а.с. 50) за п. 5 ст. 36 КЗпП України.

На момент видання оскаржуваних наказів у зоні проведення антитерористичної операції велись активні бойові дії, що позбавило позивача можливості ознайомитися з наказами, отримати трудову книжку, тощо.

Колегією суддів за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що довіреною особою позивача, ОСОБА_3, відповідно до довіреності (а.с.52), було надано заяву щодо звільнення ОСОБА_1 та ознайомлено з наказом про звільнення позивача, про що свідчить підпис ОСОБА_3 (а.с.49).

З посилань позивача судом першої інстанції встановлено, що Територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області при звільненні не проведено остаточних розрахунків та не виплачено заробітну плату позивачу за серпень, вересень та жовтень 2014 року на вимогу п.5 ст.36 КЗпП України. Окрім того, позивач зазначив, що з оскаржуваними наказами про надання відпустки без збереження заробітної плати відповідач його не ознайомив, про їх існування позивачу стало відомо тільки 01.04.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є: переведення працівника за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Аналізуючи постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", яка 11 листопада 2014 року набрала чинності, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки (пункт 4 Тимчасового порядку).

Відповідно до приписів діючого на момент виникнення правовідносин Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" у редакції від 31.07.2014 року, а саме пункту 66 керівникам центральних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль та нагляд у відповідних галузях і сферах, та центральних органів виконавчої влади, виконання функцій яких можуть здійснювати відповідні міністерства, з метою забезпечення скорочення видатків, передбаченого цим Законом, здійснити заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, підвищень посадових окладів, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг, а саме:

- надати право керівникам зазначених центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

- установити, що під час здійснення центральними органами виконавчої влади цих заходів:

- положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (в частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються;

- до працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до цього Закону, обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені статтею 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не застосовуються.

На виконання абзацу другого пункту 66 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" у редакції від 31.07.2014 року Державною інспекцією України з питань праці винесено доручення №1-д від 04.08.2014 року за підписом директора Департаменту контрольно-наглядової діяльності з питань праці ОСОБА_4, відповідно до пункту 1.1 якого керівникам Територіальних державних інспекцій з питань праці і областях та місті Києві без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін (а.с. 92).

З аналізу вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що Територіальною державною інспекцією з питань праці у Луганській області було правомірно направлено працівників у відпустку без збереження заробітної плати, оскільки відповідач правомірно застосовував у своїй діяльності норми законодавства діючого на момент виникнення спірних правовідносин.

В частині інших позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив, оскільки ці вимоги є похідними від попередніх позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, з огляду на що, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 18.05.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2015р. по справі № 820/2283/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 29.07.2015 р.