Справа № 2а-17371/12/2670
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/31595/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (далі - Управління ПФУ) до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» (далі - ПАТ «Інститут транспорту нафти») про стягнення 18433,84 грн., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з відшкодування витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон №1977-ХІІ), і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, за період з 1 грудня 2011 року по 31 липня 2012 року в розмірі 18 433,84 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і залишити позов без розгляду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 22.09.2008 року направляв відповідачу повідомлення про суми витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Довідкою позивача підтверджено наявність у відповідача заборгованості з відшкодування витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, за період з 1 грудня 2011 року по 31 липня 2012 року в розмірі 18433,84 грн.

Частиною 9 ст. 24 Закону №1977-ХІІ передбачено, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету;

для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Суди першої та апеляційної інстанцій правомірно дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що відповідачем не сплачено заборгованість з відшкодування витрат Пенсійного фонду України на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації згідно із Законом №1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, за період з 1 грудня 2011 року по 31 липня 2012 року в розмірі 18433,84 грн.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки ці вимоги підтверджені встановленими обставинами справи і наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк