Справа № 759/732/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/732/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ключник А.С. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - Бірюкової Олександри Андріївни на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплачених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплачених коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу було надмірно виплачено пенсію у зв'язку з наданням ним недостовірних даних про участь у ліквідації наслідків ЧАЕС.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - Бірюкова Олександра Андріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, представником позивача було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наявні в справі докази колегія суддів вважає, що позивачем вказаний строк пропущено не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - підлягає скасуванню, провадження у справі - закриттю з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач перебуває на обліку у Управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

Згідно поданої заяви відповідача від 18.07.2007 року позивачу призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (а.с. 28)

З 31.05.2007 року по 31.12.2011 року відповідач отримав пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 52877,60 грн. (а.с.12).

Відповідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань пов'язаних з встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок ЧК від 20.03.2012 року №3 встановлено, що посвідчення учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС категорії 2 виданого відповідачу безпідставно (а.с. 25).

З такими діями відповідач не погодився та подав до Окружного адміністративного суду м. Києва позов про визнання дій протиправними та часткове скасування рішення від 20.03.2012 року щодо безпідставності видачі ОСОБА_3 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та зобов'язання повернути посвідчення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2012 року, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання дій протиправними та часткове скасування рішення від 20.03.2012 року щодо безпідставності видачі ОСОБА_3 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та зобов'язання повернути посвідчення.

Оскільки посвідчення визнано таким, що видано безпідставно, то підстав для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було, тому з 01.01.2012 року нарахування та виплати пенсії позивачу було припинено.

З такими діями позивача відповідач не погодився та подав до Святошинського районного суду м. Києва адміністративний позов щодо оскарження дій суб'єкта владних повноважень, щодо припинення виплати пенсії з 01.01.2012 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.10-11).

Судом встановлено, що у зв'язку з вилученням посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, призначення пенсії на пільгових умовах припинено з 01.01.2012 року.

Однак, в результаті зазначеного по пенсії позивача виникла переплата.

Оскільки вказані кошти не повернуті відповідачем у добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно із ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 КАС, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для висновку, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.06.2013 року справі №21-204а13( номер в ЄДРСР 32532884) і є обов'язковою для врахування адміністративними судами в силу приписів частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, у справах за позовом управління Пенсійного фонду України до фізичної особи (пенсіонера) про стягнення шкоди, заподіяної державі, відповідач не є суб'єктом владних повноважень і такі позовні вимоги не поєднані із вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім того, спір щодо стягнення суми надміру сплаченої пенсії законодавцем не віднесено до вичерпного переліку підстав, визначених КАС України, що надають право суб'єкту владних повноважень на звернення з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, в даному випадку фактично має місце цивільно-правовий спір про відшкодування шкоди, заподіяної державі в особі Пенсійного фонду України, який підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що у даних спірних правовідносинах позивач не здійснює владні управлінські функції щодо відповідача і чинним законодавством України не передбачено право органів Пенсійного фонду України на звернення до адміністративного суду з такого роду позовами, колегія суддів зауважує, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, вказаний спір слід розглядати в порядку цивільного процесуального судочинства.

Правова позиція по даному питанню також висловлена і у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 14.02.2014 року № 2 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних справ», якою виключено з вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 пункт 16.2, яким було передбачено розгляд справ про стягнення надміру виплачених коштів в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскільки, суд першої інстанції в порушення процесуального закону, відкрив провадження у справі та постановив судове рішення по суті заявлених вимог в справі, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення суду першої інстанції у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 157, 160, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - Бірюкової Олександри Андріївни - задовольнити частково, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року - скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 30.07.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.