Справа № 2а-9042/10/1870
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2011-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2011 р. Справа № 2а-9042/10/1870

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М., суддів - Глазька С.М., Шевченко І.Г.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом судді Кролевецького районного суду Сумської області Сірої Галини Іванівни до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області, треті особи - Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1І.) з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі по тексту відповідач, ДСА України), Територіального управління Державної судової адміністрації України (далі відповідач, ТУ ДСА в Сумській області), треті особи: Міністерство фінансів України (далі по тексту Мінфін України), Державне казначейство України (далі по тексту ДКУ), в якому просила:

1. Визнати неправомірними дії ДСА України в особі ТУ ДСА в Сумській області в частині:

- нарахування заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн, без подальшого перерахунку у звязку з підвищенням мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2006 року по час винесення рішення у справі;

- неправомірного нарахування надбавки за вислугу років, передбаченої ч. 1, ч. 4, ст. 44 Закону України Про статус суддів (у тому числі без урахування посадових окладів, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України Про державний бюджет за відповідні періоди) за період з 01.01.2006 року по час винесення рішення у справі;

2. Зобовязати ДСА України в особі ТУ ДСА в Сумській області провести перерахунок заробітної плати:

- за періоди роботи з 01.01.2006 року по час винесення рішення у справі, виходячи з посадового окладу, встановленого в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати встановленої відповідними Законами України: Про Державний бюджет України на 2006 рік, Про Державний бюджет України на 2009 рік, Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, Про Державний бюджет України на 2008 рік, Про Державний бюджет України на 2009 рік, Про Державний бюджет України на 2010 рік; Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, та зобовязати ДСА України в особі ТУ ДСА в Сумській області виплатити ці кошти;

- за період роботи з 01.01.2006 року по час винесення рішення суду в даній справі з нарахуванням надбавки за вислугу років у порядку передбаченому ч. 1, ч. 4, ст. 44 Закону України "Про статус суддів" (в тому числі з урахуванням посадових окладів, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України Про державний бюджет за відповідні періоди) та зобовязати ДСА України в особі ТУ ДСА в Сумській області виплатити зазначені кошти.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є професійним суддею та з 21.07.1986 року працює суддею Кролевецького районного суду Сумської області, однак, в порушення ст. ст. 22, 126, 130 Конституції України, ст. 44 Закону України "Про статус суддів" відповідачами у справі було протиправно допущена заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2006 р. по даний час. Так, позивач зазначає, що її посадовий оклад, починаючи з 01.01.2006 року, неправомірно обрахувався виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 332 грн (посадовий оклад 2490,00 грн), встановленої Постановою Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів № 865 від 03.09.2005 року (далі по тексту Постанова КМУ № 865). Свою позицію мотивує тим, що пункт 4-1 Постанови КМУ № 865, в якому передбачається розмір мінімальної заробітної плати (332 грн) для обчислення посадових окладів суддів, не відповідає та суперечить чинному законодавству, зокрема, Конституції України та Закону України Про статус суддів, крім того, вищезазначений пункт Постанови було скасовано в судовому порядку.

Відповідачі, ТУ ДСА у Сумській області та ДСА України, проти позову заперечили з тих підстав, що відповідно до ст. 8 Закону України Про оплату праці умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Статтею 5 Закону України Про оплату праці визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів. Відповідно до Закону України Про судоустрій України суди фінансуються на підставі кошторисів і помісячних розписів видатків в межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно зі ст. ст. 47, 48 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Міністерство фінансів України здійснює загальну організацію та управління виконанням Державного бюджету України, координує діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету. В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України, зокрема операцій з коштами державного бюджету. Мінфін України, Державне казначейство України, Державна судова адміністрація України є державними органами виконавчої влади та не можуть порушувати норми законів України, якими встановлюється Державний бюджет України на відповідний рік. Будь-яких асигнувань для здійснення перерахунку заробітної плати суддям (у тому числі і судді Кролевецького районного суду Сумської області Сірій Г.І.) у звязку з визнанням протиправним пункту 4-1 постанови КМУ № 865 не було передбачено в кошторисах видатків відповідної державної установи. Також зазначають, що враховуючи рішення окружного адміністративного суду м. Київ та Київського апеляційного адміністративного суду щодо визнання незаконною п. 4-1 постанови КМУ № 865 стосовно встановлення обмеження у визначенні посадових окладів суддів, ДСА України було розроблено проект постанови Кабінету Міністрів України щодо скасування обмеження при обчисленні посадових окладів суддів виходячи з мінімальної заробітної плати 332 грн. Відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 р. № 950, зазначений проект був надісланий на погодження до заінтересованих органів, а саме: Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства економіки України, однак, жодним з вказаних міністерств проект постанови не було погоджено. Стверджують, що їх дії ґрунтуються на Законі України Про судоустрій України, Законах України Про державний бюджет на 2006-2009 роки, Бюджетному кодексі України та Конституції України, та вважають, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа, Мінфін України, вимоги позивача не визнав. У своїх письмових запереченнях зазначив, що Законами України Про Державний бюджет України на відповідні роки видатки для судів на фінансування основної заробітної плати були передбачені в повному обсязі, оскільки такі виплати є обовязковими. При цьому надбавки, доплати, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій, є додатковою заробітною платою і носять необовязковий характер, оскільки встановлювати її розмір є пріоритетом керівників установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на відповідний бюджетний період. Також Мінфін України зазначє, що видатки, передбачені у Державному бюджеті України на відповідні роки на оплату праці суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100 % від плану. З 01.01.2003 року головним розпорядником коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання судів загальної юрисдикції, на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення суддів. У задоволенні позову просив відмовити. Справу просив розглядати без участі його представника (а.с. 33-35).

Третя особа, ДКУ, проти позову заперечував з тих підстав, що відповідно до Положення про Державне казначейство України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1232, Державне казначейство України є урядовим органом державного управління, що діє у складі Міністерства фінансів України і йому підпорядковується. При виконанні бюджету за видатками Державне казначейство України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів (ст. 48 Бюджетного кодексу України). Державна судова адміністрація як головний розпорядник коштів розподіл коштів за напрямками видатків здійснює самостійно, Державне казначейство не має права розпоряджатись коштами, які призначені для фінансового забезпечення судів загальної юрисдикції. Просить у задоволенні позову відмовити. Справу просили розглядати без участі його представника (а.с. 45-46).

У судове засідання позивач не прибула, 20.07.2011 р. подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі (а.с. 102-103).

Представник відповідачів у судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі (а.с. 42).

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно зі ст. ст. 12, 41 КАС України не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.07.1986 р. працює на посаді судді Кролевецького районного суду Сумської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 16-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України Про статус суддів від 15 грудня 1992 року N 2862-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України Про статус суддів розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Тобто, згідно з вказаною нормою, гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого ст. 44 вказаного Закону у співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України.

30 червня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанови № 513 Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України та № 514 Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України, якими надано зворотну дію в часі - набрання їх чинності з 1 червня 2005 року. На підставі цих нормативних актів зазначеним особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці.

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 865 Про оплату праці суддів, якою було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1 - 6. Посадові оклади, передбачені цією постановою, встановлювались виходячи з кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема посадовий оклад судді місцевого суду становить 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310, якою доповнив Постанову КМУ № 865 пунктом 4-1 такого змісту: Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

У спірний період часу кошти на оплату праці суддів виділялися відповідачами з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів № 1310, відповідно, позивачу нараховувалась і заробітна плата за місцем роботи (а.с. 11-15), виходячи із посадового окладу 2490,00 грн (7,5*332 грн).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 р., було визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів. Зазначена постанова суду набрала законної сили, оскільки залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 р.

У звязку з цим ОСОБА_2 зазначає, що відповідачем не було проведено перерахунку заробітної плати за період з 01 червня 2006 року, виходячи з встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, у тому числі і надбавки за вислугу років, а ТУ ДСА у Сумській області борг по заробітній платі не нараховує, чим суттєво порушує її права.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Закону України Про судоустрій України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суди загальної юрисдикції фінансуються на підставі кошторисів і помісячних розписів видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, в межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Крім цього, відповідно до ст. 122 Закону України Про судоустрій України матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду. Суди та інші установи, що мають статус юридичної особи, забезпечують поточні потреби своєї діяльності самостійно або на підставі окремих замовлень через державну судову адміністрацію.

Пунктом 2 Указу Президента України від 28 лютого 1997 року N 187/97 Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни встановлено, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку не пізніше, ніж в місячний строк після затвердження відповідних бюджетів.

Згідно зі ст. 47 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Міністерство фінансів України здійснює загальну організацію та управління виконанням Державного бюджету України, координує діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів, відповідно до затвердженого бюджетного розпису. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень. Державне казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Позивач оскаржує дії ТУ ДСА в Сумській області, тоді як дана установа є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Головним розпорядником бюджетних коштів за бюджетними призначеннями в даному випадку є Державна судова адміністрація України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, а також інших органів і установ судової системи. (ст. 22 Бюджетного кодексу України). При цьому варто зазначити, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, узяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Бюджетним Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Відповідно до ст. ст. 5, 8, 13 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно зі ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Відповідно до Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. N 228, бюджетні установи звітують перед органами Державного казначейства щодо виконання кошторисів протягом бюджетного року.

Конституцією України визначено кінець бюджетного періоду 31 грудня поточного року, тобто саме у цей час закінчуються всі бюджетні призначення. Винятком є лише випадок, коли окремим законом передбачається багаторічне призначення. Виплати, якими є позовні вимоги позивача, не відносяться до багаторічних виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що саме у такий спосіб діяли відповідачі в частині правовідносин, що є предметом даного спору.

Враховуючи, встановлені в судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідачі під час нарахування ОСОБА_1 заробітної плати діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у діях ДСА України, ТУ ДСА у Сумській області, Мінфін України, ДКУ при нарахуванні заробітної плати позивачу, на переконання суду, відсутні будь-які порушення норм чинного законодавства, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову судді Кролевецького районного суду Сумської області Сірої Галини Іванівни до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області, треті особи - Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії відмовити за необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) Л.М. Опімах

Судді (підпис) С.М. Глазько

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Головуючий суддя Л.М. Опімах