Справа № 2а-3525/10/1170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2015 р. м. Київ К/9991/74860/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012

у справі №2а-3525/10/1170

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Знам'янської об'єднаної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012, у задоволенні позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.10.2008 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт від 02.07.2010 №125/1710/НОМЕР_1 .

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», яке виразилось у тому, що протягом 2008 - 2009 років позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування лише по господарським операціям з організації перевезення вантажів (КВЕД 63.40.0), отримав кошти за операції з перевезення офісного майна (КВЕД 60.24.0) в сумі 172680 грн., та не здійснив нарахування та сплату податку з доходів фізичних осіб у сумі 25902 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.07.2010, яким донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 25902 грн.

Спеціальним законодавством, яке регламентувало на час виникнення правовідносин порядок оподаткування прибутків, отриманих суб'єктом підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, був Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (чинний на час виникнення правовідносин).

Згідно ст. 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника

У відповідності до абз. 4 ст. 6 вказаного Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Згідно ч. 1 ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Згідно з п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.200 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. N 727», на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. №13 «Про прибутковий податок з громадян» (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу).

Згідно пп. 9.12.1 п. 9.12. ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (чинного на час виникнення правовідносин) оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відповідно пп. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 вказаного Закону якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволені позовних вимог, обґрунтовували свої висновки тим, що доходи платника податків, який перебуває на спрощеній системі, оподатковується єдиним податком лише від господарських операцій, що є об'єктом єдиного податку. Дохід, отриманий від операцій, які не є об'єктом справляння єдиного податку оподатковуються за загальною системою оподаткування - податком з доходів фізичних осіб.

Згідно свідоцтв про сплату єдиного податку позивач впродовж 2008-2009 років знаходилась на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку від підприємницької діяльності з організації перевезення вантажів (КВЕД 63.40.0).

Згідно Класифікації видів економічної діяльності, затвердженої наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 №375, організація перевезення вантажів (63.40.0) включає в себе: експедицію вантажів; організацію перевезення залізничним, автомобільним, водним, авіаційним транспортом; приймання групових вантажів та групових партій вантажів, включаючи підбір вантажів та групування вантажів; підготування транспортної документації та супровідних листів; організацію групового відправлення вантажів залізничним, автомобільним, водним, авіаційним транспортом; включаючи збирання та розподілення вантажів; послуги митних брокерів; послуги фрахтових агентів (морського транспорту) та експедиторів (інших видів транспорту); операції з транспортного оброблення вантажів: тимчасове пакування з метою збереження під час транзитного перевезення, розпакування, зняття проб, зважування вантажів тощо; послуги транспортних агентств.

У IV кварталі 2008 року, I, II, III та IV кварталах 2009 року на банківський рахунок позивача від підприємств «Вьюдл Інк», «Яндекс Україна», ТОВ «ІП Логістіка Україна», ТОВ «Гран-Т», ВАТ КБ «Національний стандарт», п-во «IREX», ТОВ «Голден Файбер», ТОВ і І І «Кімберлі-Кларк Україна», п-во «Сідел сейлз», ЗАТ «Український страховий ДІМ», ЗАТ «ВіЕйБі Страхування», ТОВ «Агора Україна» за надані послуги надійшли кошти в загальній сумі 172680 грн.

Умовами укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами договорів є зобов'язання позивача надати комплекс послуг щодо перевезення вантажу (офісного майна, обладнання тощо) з пункту відправлення у пункт призначення. В свою чергу замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу обумовлену плату. Під перевезенням розуміється: розбирання, у разі необхідності, пакування вантажу у пункті відправлення, доставка вантажу до транспорту та завантаження його у пункті відправлення, доставка вантажу до транспорту та завантаження його у транспорт, власне перевезення, розвантаження, піднімання, розпакування та розміщення вантажу у пункті призначення відповідно до вказівок замовника.

Суди попередніх інстанцій, вважаючи, що оскільки предметом вищезазначених договорів є власне перевезення вантажу, що згідно Класифікації видів економічної діяльності відноситься до категорії «Діяльність автомобільного вантажного транспорту» (КВЕД 60.24.0), за підтвердження факту отримання позивачем коштів за надання послуг з перевезення офісного майна, що не є об'єктом оподаткування єдиним податком згідно свідоцтв про сплату єдиного податку, висновки податкового органу, що отримані кошти підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб є правильними.

Судова колегія вважає такі висновки судів попередніх інстанцій помилковими, здійсненими без дотримання правил оцінки доказів, встановлених нормами статті 86 КАС України.

Суди попередніх інстанцій, визнаючи реальний характер господарських операцій між позивачем і зазначеними вище підприємствами, дійшли висновку, що фактичне надання позивачем послуг з перевезення вантажів підтверджують наявні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), при цьому судами не враховано, що основними документами на перевезення вантажів, які є обов'язковими для перевізників, є товарно-транспортні накладні, наявність яких податковим органом не встановлено.

Так само ні під час перевірки, ні до суду не було надано доказів наявності у позивача ліцензії на здійснення вантажних перевезень, оскільки така діяльність підлягає ліцензуванню, та транспортних засобів необхідних для їх здійснення, що унеможливлює висновок про наявність у позивача фізичних можливостей для здійснення такого виду діяльності.

Таким чином, податковим органом, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не доведено надання позивачем за вищезазначеними договорами інших послуг, ніж послуг з організації перевезення вантажів, в т.ч. надання послуг з його оброблення, що відповідає видам діяльності зазначеним в свідоцтві про сплату єдиного податку, у той час як отримання позивачем коштів для оплати витрат по перевезенню вантажів третіми особами не може вважатись здійсненням діяльності поза межами діяльності визначеної свідоцтвом про сплату єдиного податку.

Враховуючи, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно і правильно, але їм надана неправильна юридична оцінка внаслідок неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, судова колегія доходить висновку, що ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 229 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 скасувати.

Прийняти нову постанову. Позов задовольнити. Скасувати податкові повідомлення-рішення Знам?янської об?єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області від 08.07.2010 №/0 та від 04.08.2010 №/1

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (27400, АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 186 (Сто вісімдесят шість) грн. 45 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун