Справа № 810/2577/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2015 року 810/2577/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Спец-Сервіс" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Спец-Сервіс" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.01.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 23750,00 грн., з яких: 19000,00 грн. - за основним платежем; 4750,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

В основу визначення податкових зобовязань згідно із зазначеним повідомленням-рішенням податковим органом покладено висновки про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених контрагенту у складі ціни наданих послуг, що призвело до заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість. Податковий орган стверджував, що в дійсності господарські операції мали фіктивний характер, а договори та інші фінансово-господарські документи складено учасниками господарських операцій з метою неправомірного отримання податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобовязання з податку на додану вартість, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер послуги контрагентом надані у повному обсязі й оплачені позивачем, ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Таким чином, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати. Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 18.06.2015 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 06.07.2015.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином. У судове засідання зявився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не прибув, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Спец-Сервіс" є юридичною особою, що зареєстрована 25.06.2009 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 006144), як платник податків перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування.

У грудні 2014 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Гарс» за липень 2014 року (акт перевірки від 25.12.2014 № 49/10-13-22-05/36577538).

За результатами перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201, пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на суму 19000,00 грн.

Висновки податкового органу повязуються з оцінкою господарських операцій з придбання послуг по інформаційно-рекламному обслуговуванню, що здійснювались між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Гарс". На думку посадових осіб податкового органу, контрагент вказані послуги позивачу фактично не надавав (господарські операції мають фіктивний характер), факт надання послуг документально не підтверджується, оскільки контрагент не відобразив цих операцій у своїй податковій звітності за липень 2014 року.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.01.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 23750,00 грн., з яких: 19000,00 грн. - за основним платежем; 4750,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

З метою всебічного і повного зясування обставин справи суд витребував від позивача належним чином засвідчені копії договорів та інших первинних фінансово-господарських документів, що підтверджують факт здійснення (реальність) господарських операцій (акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), видаткові накладні, облікові картки руху матеріальних цінностей по складу, копії платіжних доручень про перерахування коштів (виписка по банківському рахунку), податкові накладні тощо), та матеріальні носії, що відтворюють результат наданої послуги (виконаної роботи).

Суд на підставі зібраних по справі доказів встановив наступне.

У березні 2014 року між позивачем (принципал) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Гарс" (агент) укладено договір про надання послуг з інформаційно-рекламного обслуговування від 04.03.2014 № А0403, відповідно до якого принципал доручив, а агент зобовязувався за визначену договором винагороду укладати від свого імені, але за рахунок принципала, правочини з третіми особами з інформаційно-рекламного обслуговування принципала на території України, що полягає у виконанні наступних робіт: оплата рекламних носіїв; оплата рекламних блоків, статей у спеціалізованих друкованих та Інтернет виданнях; замовлення рекламної продукції та роздавання її на профільних виставках; оплата контекстної реклами; оплата за маркетингові дослідження. Розмір винагороди агента за цим договором визначена у сумі 114000,00 грн., у тому числі ПДВ 19000,00 грн.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором позивач представив суду копії таких документів: звітів про виконання робіт по агентському договору (з розшифровкою видів, кількості та періодів виконання робіт) від 01.07.2014 на суму 38000,00 грн. (регіон Харківська область), від 14.07.2014 на суму 38000,00 грн. (регіон Дніпропетровська область), від 21.07.2014 на суму 38000 грн. (регіон Львівська область); актів виконаних робіт від 01.07.2014 № 509 на суму 38000,00 грн. (регіон Харківська область), від 14.07.2014 № 537 на суму 38000,00 грн. (регіон Дніпропетровська область), від 21.07.2014 № 553 на суму 38000,00 грн. (регіон Львівська область); актів про погодження макетів рекламної продукції.

Крім того, позивач представив суду зразки рекламної продукції та брошур, що містять технічний опис та інструкцію по експлуатації обладнання, які виготовлялись і розповсюджувались агентом.

В оплату за надані послуги позивач перерахував на рахунок ТОВ "Компанія Гарс" кошти в загальній сумі 114000,00 грн., у тому числі ПДВ 19000,00 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями банківських виписок, наявними у матеріалах справи.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Компанія Гарс" три податкових накладних на загальну суму 114000,00 грн., у тому числі ПДВ 18999,99 грн. (від 01.07.2014 № 2 на суму 38000,00 грн., у тому числі ПДВ 6333,33 грн.; від 14.07.2014 №24 на суму 38000,00 грн., у тому числі ПДВ 6333,33 грн.; від 21.07.2014 № 40 на суму 38000,00 грн., у тому числі ПДВ 6333,33 грн.). Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за липень 2014 року, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах отриманих податкових накладних за цей податковий (звітний) період.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Гарс" є юридичною особою, що зареєстрована 01.10.2012 (номер запису в ЄДР 1 047634); видами діяльності за КВЕД є: рекламні агентства; брошурувально-палітурна діяльність і надання повязаних знею послуг; інші види видавничої діяльності; виробництво інших виробів з паперу та картону тощо; записи про відсутність за місцезнаходженням у реєстрі відсутні; з 21.01.2015 ТОВ "Компанія Гарс" перебуває у стані припинення за рішенням засновників.

Позивач також представив суду відомості з відкритої бази даних Державної податкової служби про те, що на момент укладення і виконання договору про надання послуг з інформаційно-рекламного обслуговування ТОВ "Компанія Гарс" була зареєстрована в якості платника ПДВ; в неї був наявний штат працівників у кількості 6 осіб, яким нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, з якої утримувався податок на доходи фізичних осіб ат єдиний соціальний внесок;

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в основу податкового повідомлення-рішення, що оскаржується в даній справі, податковим органом покладено висновки про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум, сплачених ТОВ "Компанія Гарс" за господарськими операціями, які не мають реального характеру (є фіктивними).

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування факту фіктивності господарських операцій, який покладено в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом під час судового розгляду встановлено, що факти надання послуг на користь позивача та оплата їх вартості підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку та податковій звітності позивача; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Суд наголошує на індивідуальності відповідальності та презумпції невинуватості, з огляду на що не відображення контрагентом у податковій звітності вказаних господарських операцій не може впливати на правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобовязання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури. Висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи субєктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Таким чином, висновок податкового органу про фіктивність господарських операцій, що здійснювались між позивачем і ТОВ "Компанія Гарс", є безпідставним.

З приводу визначення позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового звязку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обовязкові реквізити).

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт поставки товарів та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Твердження податкового органу про фіктивність господарських операцій у судовому засіданні спростовані, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо їх реальності.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 17.01.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 23750,00 грн., підлягає скасуванню як безпідставне.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 17.01.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "НВП Спец-Сервіс" визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 23750,00 грн., з яких: 19000,00 грн. - за основним платежем; 4750,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Спец-Сервіс" судові витрати у сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривень 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.