Справа № 2а-0870/3644/11
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2011 року 11-56Справа № 2а-0870/3644/11 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі Глінському А.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Батьківщина»

до: Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області

про: визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду з позовом звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Батьківщина» (далі Позивач ТОВ «Батьківщина») до Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (далі Відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.04.2011.

Обґрунтовує Позивач позовні вимоги тим, що за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки було складено ОСОБА_1 № 96/2301-30791236 від 29.03.2011 та винесено спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.04.2011.

З винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується, оскільки відповідач дійшов хибного висновку про нереальність руху товарів, нетоварний характер господарської операції, а відтак і нікчемної угоди з їх постачання.

Зазначив також, що в даному випадку метою діяльності позивача не може бути формування податкового кредиту від інших СПД та надання у використання грошових коштів третім особам у значних розмірах, так як підприємство перебуває на спеціальному режимі оподаткування по ПДВ, що виключає необхідність формування для платника податку податкового кредиту, бо різниця між податковими зобовязаннями та податковим кредитом не підлягає сплаті до бюджету, а залишається у розпорядженні платника податку.

Просить адміністративний позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вказаний адміністративний позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що в документах, доданих до матеріалів справи, а саме товарно-транспортна накладна № 02/12/1 від 09.12.2010 виписана на одинадцять днів раніше ніж видаткова накладна. Дати перевезення вантажу є ранішими, ніж дата видаткової накладної. У товарно-транспортних накладних не вказані номери подорожніх листів. Дати завантаження, ані дати видачі вантажу не співпадають з датами видаткових накладних. В ході перевірки встановлено невідповідність як кількісних, так і вартісних показників, повязаних з фінансово-господарськими операціями щодо придбання, доставки, зберігання добрив, мають місце порушення хронології дат щодо перевезення та оприбуткування, у звязку з чим, правочин, укладений між позивачем та ТОВ «Баланс Агро» є нікчемним.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем завищено податковий кредит з ПДВ за грудень 2010 року у розмірі 295741,67 грн., що за скороченою декларацією призвело до зменшення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ поточного звітного податкового періоду, зокрема сума ПДВ, яка у поточному звітному періоді підлягає відображенню в особовому рахунку платника, що призвело до використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та всупереч умовам її надання за грудень 2010 року.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності всі докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем була проведена позапланова невиїзна перевірка позивача, за наслідками якої було складено ОСОБА_1 про результати проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агрофірма «Батьківщина» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Баланс Агро» за грудень 2010 року від 29.03.2011 № 96/2301-30791236.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ч. 1,2 ст. 215, ч.1,5 ст. 203, ст. 228 ЦК України, що призвело до визнання нікчемною угоди № 16/04/09 від 16.04.2009, що була укладена між ТОВ «Батьківщина» та контрагентом-постачальником ТОВ «Баланс Агро» та п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п. 8-1.2, п. 8-1.15 ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем сума податку на додану вартість, що не сплачена до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, використана не за призначенням та всупереч умовам її надання за грудень 2010 року на суму 295742 грн.

На підставі ОСОБА_1 перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 15.04.2011, яким збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість всього на суму 369677,50 грн., в тому числі 295742 грн. за основним платежем та 73935,50 грн. за штрафними санкціями.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ТОВ «Баланс Агро» 16.04.2009 було укладено договір № 16/04/09, відповідно до умов якого постачальник (ТОВ «Баланс Агро») зобовязується поставити у власність покупця (ТОВ «Батьківщина») мінеральні добрива, а покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату.

На підтвердження поставки позивачу мінеральних добрив було надано копії наступних документів: договору купівлі-продажу аміачної селітри № 16/04/09 від 16.04.2009; специфікації; рахунки-фактури; податкові накладні; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні.

Позивачем здійснена оплата поставленого товару згідно договору від 16.04.2009, в повному обсязі, що підтверджується рахунками-фактури № СФ-0897 від 20.12.2010, № СФ-0858 від 02.12.2010.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України Про податок на додану вартість.

За приписами п. 1.3 ст. 1 Закону України Про податок на додану вартість платник податку це особа, яка згідно з цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку з: поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з: передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця; передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України; в інших випадках, визначених цим Законом (пп. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України Про податок на додану вартість).

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України Про податок на додану вартість визначено, що податкових кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, що визначена згідно з цим Законом.

Так, згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як зазначено у пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Згідно з абз.1 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Суд зазначає, що вказана норма Закону містить імперативну норму, тобто у разі, якщо у платника податку списані грошові кошти у якості оплати товару (робіт, послуг) та/або йому відвантажено товари (послуги), однак даний факт не підтверджується податковою накладною, платник податку не має права на декларування податкового кредиту.

Законом України Про податок на додану вартість передбачено лише єдиний випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку це відсутність податкової накладної. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

При цьому абз. 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість встановлено, що платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами, лише у разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами.

Як свідчать матеріали справи позивачем надані як до перевірки, так і до суду податкові накладні та всі без винятку документи у підтвердження оплати товару.

Будь-яких зауважень щодо оформлення податкових накладних та порушень вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість акт перевірки не містить. Не містяться в акті перевірки й зауваження щодо оплати товару.

Зміст наведених норм свідчить на користь висновку про те, що наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

Обставини щодо фактичності здійснення господарської операції з придбання позивачем відповідача міндобрив, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) ПДВ до податкового кредиту, відповідачем спростовані не були.

З огляду на наведене, суд не погоджується з висновками акту перевірки про нереальність руху товарів, нетоварний характер господарської операції, а відтак і нікчемної угоди з їх постачання від продавця ТОВ «Баланс Агро» до покупця ТОВ Батьківщина у звязку з відсутністю (ненаданням до перевірки) актів приймання-передачі товару.

Крім того, факт транспортування міндобрив підтверджується належним чином складеними залізничними накладними №№ 48607149, 48603824, 48426127, 40188965, 40197205, 47275190, 47275188, 47275189; товарно-транспортними накладними від 13.01.2011 серії 02АСК № 13/01/1, від 09.12.2010 серії 02АСК № 09/12/1, від 06.12.2010 серії 12ААБ № 187176.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що товарно-транспортні накладні виписані раніше ніж видаткові накладні; дати перевезення вантажу є ранішими, ніж дати видаткових накладних; у товарно-транспортних накладних не вказані номери подорожніх листів; дати завантаження, ані дати видачі вантажу не співпадають з датами видаткових накладних, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про податок на додану вартість» та наявність здійснення господарських операцій та поставка продукції підтверджується наявними в матеріалах справи документах.

Щодо використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та всупереч умовам її надання за грудень 2010 року суд повідомляє наступне.

Пунктом 8-1.2 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування сум податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку для інших виробничих цілей.

Відповідно до п. 8-1.15 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість» виробничі фактори це товари (послуги), які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 01.01.2009 зареєстрований як субєкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 100277758.

Враховуючи реальність та товарність господарських операцій суд приходить до висновку, що позивач вправі використовувати суми ПДВ в розмірі 295741,67 грн. у власній господарській діяльності, а тому висновок податкового органу про використання даних сум не за призначенням та всупереч умовам її надання за грудень 2010 року є таким, що не відповідає вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства.

Таким чином су приходить до висновку, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.04.2011 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі Закону України «Про податок на додану вартість», керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.04.2011 № НОМЕР_1 винесене Пологівською міжрайонною державною податковою інспекцією Запорізької області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Батьківщина» визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 369677 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

Постанова виготовлена в повному обсязі 19.09.2011