Справа № 826/6427/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 липня 2015 року м. Київ № 826/6427/15

За позовом ОСОБА_1
до Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
Головуючий суддя: Кротюк О.В.

Судді: Літвінова А.В

Мазур А.С

Секретар судового засідання: Гафарли К.І.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністра юстиції України Петренка П.Д, Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2015 залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та призначено попереднє судове засідання на 03.06.2015.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2015 закінчено підготовче провадження та призначення розгляд справи колегіально на 27.07.2015.

Так, в судовому засіданні позивачем подано клопотання про звернення до Верховного суду України в порядку ч. 5 ст. 9 КАС України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України питання щодо конституційності наступних нормативно-правових актів, а саме:

1) ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року N 1682-III;

2) абз. 5 ст. 12 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року N 575/97-ВР;

3) п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року N 2479-VI;

4) Указу Президента України від 27.08.2014 року №694/2014 «Про утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг»;

5) Указу Президента України від 10.09.2014 №715/2014 «Про затвердження положення про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 08.07.2008 у справі за конституційним поданням 60 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців першого, другого, частини першої, другої статті 11 Закону України «Про природні монополії» (справа про національні комісії природних монополій ) по справі №1-39/2008 (№14-пр/2008), в якому Конституційний суд України провів аналіз аналогічних норм закону та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року N 1682-III, а саме: абзац перший частини першої статті 11, щодо утворення та ліквідації національних комісій регулювання природних монополій Президентом України; абзац другий частини першої статті 11 щодо затвердження Президентом України положень про національні комісії регулювання природних монополій; частину другу статті 11 щодо призначення та припинення повноважень голів національних комісій регулювання природних монополій, їх членів Президентом України, за поданням Прем'єр-міністра України.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України на Кабінет Міністрів України покладено повноваження забезпечувати проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

З огляду на вказане, на думку позивача, чинною Конституцією України повноваження по соціальному захисту населення і по проведенню цінової політики, зокрема встановлення цін і тарифів, покладено на Кабінет Міністрів України.

Проводячи аналогію з раніше прийнятими рішеннями Конституційного Суду України, ОСОБА_1 зазначає, що Верховна рада України не може наділяти повноваженнями, які в свою чергу, у відповідності до Конституції України покладені на певний орган, інші органи. Вказане на думку позивача, свідчить про неконституційність таких норм.

В той же час, Указом Президента України від 27.08.2014 №694/2014 було утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 затверджено положення про вказану вище комісію.

Позивач зазначає, що рішенням Конституційного суду України 08.07.2008, останній визнав неконституційними певні положення законів, вказавши, що згідно Конституцією України Президент не наділений повноваженням, які не визначені в Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що вказане в сукупності обумовлює наявність підстав для звернення до Верховного суду України, який, у свою чергу, є суб'єктом конституційного подання, з метою звернення з поданням до Конституційного суду України, щодо конституційності вказаних законів та указів Президента України.

Представник відповідачів та третьої особи проти клопотання заперечили.

Вирішуючи подане клопотання позивача суд зазначить наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Міністра юстиції України Петренка П.Д, Міністерства юстиції України, третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та просить суд визнати протиправними дії Міністерства юстиції України по реєстрації постанови НКРЕ №146 від 17.10.2014 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»; визнати протиправними дії Міністра юстиції України Петренка П.Д. про реєстрації постанови №146 від 17.10.2014 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»; скасувати державну реєстрацію постанови №146 від 17.10.2014 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг».

В позовній заяві та в судових засіданнях позивач неодноразово звертає увагу суду, що відповідачі здійснюючи державну реєстрацію вказаної вище постанови НКРЕ не дотримано вимог законодавства щодо проведення правової експертизи та здійснено реєстрацію нормативно-правового акту без дотримання чинного законодавства.

Так, згідно абзацу 2 п.1 Положення "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" (№ 731 від 28.12.1992, затверджено постановою КМ України) державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно підпункту "а" пункту 13 вказаного вище положення у державній реєстрації відмовляється, якщо нормативно-правовий акт, зокрема, не відповідає Конституції та законам України.

Окрім того, ОСОБА_5 в усній формі зазначав, що відповідач не наділений компетенцією встановлювати чи змінювати державні соціальні стандарти та норми споживання з проведенням відповідної цінової політики. Це є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про природні монополії» Національна комісія регулювання природних монополій (далі - комісії) є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України. Комісії підпорядковуються Президенту України, підзвітні Верховній Раді України. Комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України. У випадках, передбачених положеннями про комісії, комісії можуть створювати та ліквідовувати свої територіальні органи. Територіальні органи діють на підставі положень, що затверджуються комісіями. Комісія, її центральний апарат та її територіальні органи становлять систему органів такої комісії, яку очолює Голова комісії. Комісії є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку, печатки із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Однак, як зазначено вище, позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 08.07.2008 у справі за конституційним поданням 60 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців першого, другого частини першої, частини другої статті 11 Закону України «Про природні монополії» (справа про національні комісії регулювання природних монополій) по справі №1-39-2008 (№ 14-рп/2008) та ч. 3 ст. 116 Конституції України в частині забезпечення саме Кабінетом Міністрів України проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики, тощо.

Таким чином, правова позиція позивача по даному питання зводиться до того, що діючою Конституцією повноваження по соціальному захисту населення, і по проведенню цінової політики (встановлення цін/тарифів) покладено на Кабінет Міністрів України, а повноваження Президента України обмежені нормами виключно Конституції України, зокрема статті 106, яка не передбачає права створення ним Національних комісії регулювання природних монополій, які є державними колегіальними органами.

Вирішуючи питання звернення до Верховного Суду України, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступним.

Постановою пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 Про незалежність «Судової влади» встановлено, що не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правого акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акту.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Остаточним Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.10.2010 в справі «Богатова проти України» визнано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Дослідивши конкретні обставини цієї справи, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національні суди не вчинили жодної спроби розглянути позов заявниці з точки зору конституційності законодавства, що було застосовано при нарахуванні їй пенсії, попри те, що заявниця в кожній судовій інстанції наголошувала на цьому питанні. Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, маючи за національним законодавством, у разі наявності спору щодо конституційності норми закону, яка застосовується судом, повноваження ініціювати відкриття конституційного провадження, цілком ігноруючи вказаний аргумент заявниці - без надання у рішеннях обґрунтування для його відхилення, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали своїх зобов'язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, склалася ситуація, коли є чинним рішення Конституційного Суду України від 08.07.2008 по справі №1-39-2008 (№ 14-рп/2008) та деякі наведені позивачем законодавчі акти України щодо встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, які протирічять один одному в частині повноважень відповідача встановлювати такі тарифи.

Відповідно до ст. 150 Конституції України вирішення питання Конституційним Судом України про відповідність Конституції України, зокрема, законів розглядається за зверненням в тому числі Верховного Суду України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі за наявності певних причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Керуючись ст.ст. ст. 9, 69, 71, 156, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Звернутися до Верховного Суду України із зазначеною ухвалою суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України питання щодо конституційності наступних нормативно-правових актів, а саме:

1) ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року N 1682-III;

2) абз. 5 ст. 12 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року N 575/97-ВР;

3) п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року N 2479-VI;

4) Указу Президента України від 27.08.2014 року №694/2014 «Про утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг»;

5) Указу Президента України від 10.09.2014 №715/2014 «Про затвердження положення про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Зупинити провадженні у справі №826/6427/15 до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України питання щодо конституційності наступних нормативно-правових актів, а саме:

1) ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року N 1682-III;

2) абз. 5 ст. 12 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року N 575/97-ВР;

3) п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 9 липня 2010 року N 2479-VI;

4) Указу Президента України від 27.08.2014 року №694/2014 «Про утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг»;

5) Указу Президента України від 10.09.2014 №715/2014 «Про затвердження положення про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Копію ухвали направити сторонам та Верховному Суду України (разом із копією позовної заяви та клопотанням).

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена в частині зупинення провадження у справі до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кротюк О.В.

Судді Літвінова А.В.

Мазур А.С.

повний текст ухвали складений та підписаний 29.07.2015р.