Справа № 817/439/15
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"22" липня 2015 р. Справа № 817/439/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Одемчука Є.В.

суддів: Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" травня 2015 р. у справі за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до Державної податкової інспекцї у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та вимоги про сплату боргу ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби від 13.08.2014 року №000211742 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 10130 грн. 96 коп. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.07.2014 року № Ф-30 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 30150 грн. 48 копійок.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду 15.05.2015 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області від 25.07.2014 року № Ф-30.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області від 13.08.2014 року №000211742.

Присуджено на користь позивача Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати постанову суду першої інстанції із ухваленням нової про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрований виконавчим комітетом Рівненської міської Ради 16.09.2005 року, перебуває на обліку у відповідача з вересня 2005 року, основними видами господарської діяльності є надання послуг з внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

У липні 2014 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ОСОБА_3, щодо дотримання законодавства та укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року.

За результатами вказаної перевірки, складено акт №119//17-16-17-01-19 від 25.07.2014 року в якому зафіксовано порушення позивачем.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 000211742 від 13.08.2014 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби від 25.07.2014 року № Ф-30 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 30150 грн. 48 копійок.

В основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки) покладено висновки про встановлення перевіркою порушень вимог:

- ст. 138, ст..177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) а саме: відображення перекручених даних в податковій декларації про доходи, що привело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 44951,0 грн.

- п. 164.1, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року ( із змінами і доповненнями) по даним перевірки донарахована сума податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2013 рік становить 6742,64 грн.

- п. 2, ч.1, ст.7, ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, проведеною перевіркою донарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за ставкою 34,7 % всього - 30150,48 грн., а саме: за 2011 р. - 3018.84 грн., за 2012 р. - 21152,66 грн., та за 2013 рік - 5978,98 грн.

Вказані висновки зроблені відповідачем на підставі аналізу первинних документів, що надані позивачем при проведені перевірки, а також оцінки змісту господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення та вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи наступне.

З акту перевірки №119//17-16-17-01-19 від 25.07.2014 слідує, що списання позивачем документально підтверджених витрат за лютий та квітень 2013 року не пропорційно до отриманого доходу в розрізі звітного періоду, та певної, окремо взятої господарської операції, що на думку контролюючого органу призвело до непропорційного списання витрат по переїздам у міжнародних сполученнях та по території України за 2013 рік на суму 18 141,50 грн.

Відповідно до п.177.1. ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом п.177.4. ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.177.5 ст.177 ПК України).

Нормами Податкового кодексу України встановлено, що доходи, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

- доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

- інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пп.135.1., 135.2. ст..135 ПК України).

Законодавцем встановлено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (п.137.1 ст.137 ПК України).

Згідно із п.5 П(С)БО 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 р. за N 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Разом з тим, відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України, за якими витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За змістом п.138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2. ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.15.4 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Тому контролюючий орган не вправі не визнавати факт понесення витрат та отримання доходів з підстав інших, аніж непредставлення до перевірки відповідних первинних документів.

З акту перевірки та матеріалів справи слідує, що контролюючим органом не вказується на ненадання відповідних первинних документів зі сторони позивача або їх невідповідність встановленим вимогам.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, законодавець передбачає, що не всі операції, які здійснюються підприємцем можуть бути дохідними (прибутковими), однак, основна мета здійснення підприємницької діяльності - одержання прибутку.

Первинні документи, підприємницької діяльності позивача, на підставі яких ним формувались доходи та витрати, відповідають встановленими до них ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимогам.

Розумна економічна причина (ділова мета) - спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Економічний ефект - приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартість, а також само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Зазвичай, отримання платником податків доходу є результатом сукупності дій і здійснення ряду витрат, головною ж умовою для визнання витрат економічно виправданими на підставі такого критерію як «дохід (прибуток)» - є саме цільова направленість на отримання доходу (прибутку).

При цьому, витрати спрямовані в діяльності на отримання доходу і такі, які не принесли позитивного результату у вигляді доходу (прибутку), мають визнаватись обґрунтованими і враховуватись при оподаткуванні.

Як вбачається із декларації позивача за 2013 р. та акта перевірки (а.с. 7), його діяльність характеризується дохідністю, оскільки за результатами звітного періоду, позивач отримав валовий дохід у розмірі 3083125,3 грн., що відповідає даним перевірки, а витрат поніс лише в розмірі 2997565,00 гривень, що свідчить про прибутковість підприємницької діяльності позивача за звітний період.

Щодо відсутності документального підтвердження витрат позивача на оплату дорожнього збору - плати за автобани (чеки, квитанції на оплату) за 2013 рік на суму 26809,5 грн., колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, первинні документи на 112 аркушах (документи на оплату дорожнього збору - плати за автобани, а саме чеки, квитанції на оплату) для підтвердження валових витратах на суму 26809,5 грн. надавались позивачем під час подання заперечень № б/н від 04.08.2014 року на акт перевірки №119//17-16-17-01-19 від 25.07.2014 року як додаток (а.с. 43- 144)

Проте вказані документи, контролюючим органом не прийняті до уваги та не враховані при розгляді заперечень і складанні висновків.

Дані документи відповідають встановленій формі заповнення, ідентифікують час, місце та суть господарської операції (оплати послуг), відображають вартість послуг та підтверджують валові витрати на суму 26809,5 грн.

Таким чином, висновки відповідача про відсутність документального підтвердження витрат позивачем за 2013 рік на суму 26809,5 грн. та збільшення у зв'язку із цим розміру податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2013 рік є безпідставними і протиправними.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки контролюючого органу щодо правомірності формування валових витрат на суму 44951,0 грн., що у свою чергу привело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 рік, не знайшли свого підтвердження а тому податкове повідомлення-рішення від 13.08.2014 року №000211742 підлягає скасуванню.

Щодо вимоги відповідача від 25.07.2014 року № Ф-30 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 30150 грн. 48 копійок, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За змістом п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від підприємницької діяльності не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум.

Згідно з пп.3 п.11 ст.25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідач вказав, що підставою для таких донарахувань стали висновки контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2011 рік на загальну суму 11 600 грн. та за 2012 рік на суму 81 278 грн. (акт перевірки № 105/17-117/НОМЕР_2 від 26.04.2013 року), внаслідок чого прийнято податкове повідомлення - рішення № від 17.05.2013 року.

Донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб, відповідно до винесеного податкового повідомлення-рішення, здійснено податковим органом на підставі виключення з валових витрат позивача витрат, понесених на подачу автомобілів до пункту завантаження за 2011 рік у сумі 11600,00 грн., за 2012 рік у сумі 81278,00 грн., шляхом неприйняття частини витрат на придбання дизельного палива, що було використане для переміщення транспортних засобів з одного пункту до іншого.

Висновками суду першої інстанції вірно, така позиція відповідача визнана протиправною, оскільки рішення прийняті на підставі акта документальної перевірки № 105/17-117/НОМЕР_2 від 26.04.2013 року, оскаржені ФОП ОСОБА_3 в судовому порядку та у відповідності до постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/2658/14 визнані протиправним та скасовані повністю, вказане рішення набрало законної сили.

Таким чином, відсутня відповідна база для його нарахування, а тому, відповідно відсутні правові підстави для винесення вимоги від від 25.07.2014 року № Ф-30 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 30150 грн. 48 копійок .

З огляду на викладене, висновки податкового органу, викладені в акті, на підставі якого прийнято оспорювані податкові повідомлення - рішення та вимога, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені документами, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача.

Постанова суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства, а тому її належить залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.В.Одемчук

судді: А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33000

- ,