Справа № 2а-16793/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/9991/14401/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представників позивача - Гаценко О.М., Замогильного П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року

у справі № 2а-16793/10/2670

за позовом Державного підприємства «Завод 410 цивільної авіації»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство «Завод 410 цивільної авіації» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач-2) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 14 квітня 2010 року, № /1 від 21 червня 2010 року, № /2 від 27 серпня 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року позов був задоволений. Скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП: № /0 від 14 квітня 2010 року, № /1 від 21 червня 2010 року, № /2 від 27 серпня 2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ДП «Завод 410 цивільної авіації», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП провела позапланову виїзну перевірку ДП «Завод 410 цивільної авіації» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у грудні 2009 року, за результатами якої був складений акт від 31 березня 2010 року № 169/42-510/7/01128297.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за грудень 2009 року на 395164,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що відповідно актів виконаних робіт від 23 грудня 2009 року для підтвердження фактичного вивезення повітряного судна (літака цивільної авіації АН-24РВ) за межі митної території України після виконання ним комплексу діагностичних, повірочних та регулювальних робіт для нерезидента використовувало вантажні митні декларації форми МД-2 типу «ЕК» (експорт) з кодом напрямку переміщення « 00» (№ 100110000/2009/977306 від 24 грудня 2009 року), що стало умовою для застосування нульової ставки з податку на додану вартість до вартості ремонту техніки. Проте, вказана вантажна митна декларація не містить відмітки митного органу про фактичне вивезення товару (робіт, послуг) за межі митної території України, засвідченої підписом відповідальної посадової особи і гербовою печаткою митного органу, з огляду на що у позивача були відсутні підстави для застосування нульової ставки податку на додану вартість.

14 квітня 2010 року СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами зменшила ДП «Завод 410 цивільної авіації» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за грудень 2009 року на 395164,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його були залишені без задоволення, а податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення № /1 від 21 червня 2010 року, № /2 від 27 серпня 2010 року на аналогічні суми зменшення бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт вивезення товарів (робіт, послуг) за межі митної території України був підтверджений належним чином оформленою вантажною митною декларацією, яка містила відмітку та штамп митного органу про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, з урахуванням того, що відсутність такої відмітки є формальним недоліком та не може бути підставою для зменшення розміру бюджетного відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки (вивезення, пересилання) товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорту) згідно з положеннями глав 31 - 32 Митного кодексу України за кошти або інші види компенсацій (винагороди).

Пунктом 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить « 0» відсотків до бази оподаткування.

Відповідно до положень підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у тому числі за нульовою ставкою оподатковуються операції з поставки послуг, що складаються із робіт з рухомим майном, попередньо ввезеним на митну територію України для виконання таких робіт та вивезеним за межі митної території України платником, що виконував такі роботи, або одержувачем-нерезидентом. Товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

Згідно зі статтею 194 Митного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) експорт - це митний режим, відповідно до якого товари вивозяться за межі митної території України для вільного обігу без зобов'язання про їх повернення на цю територію та без встановлення умов їх використання за межами митної території України.

Статтею 204 Митного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що тимчасове ввезення (вивезення) - це митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Відповідно до абзацу 10 статті 206 Митного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) дозвіл на тимчасове ввезення на митну територію України (тимчасове вивезення за межі митної території України) під зобов'язання про зворотне вивезення допускається щодо морських і річкових суден, інших плавучих засобів та повітряних суден, які ввозяться з метою ремонту.

Відповідно до розділу ІІ Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року №307 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), при заповненні графи 1 «Декларація» вантажної митної декларації у першому підрозділі зазначається 2-значний літерний код напрямку переміщення товарів «ЕК» - вивезення з України. У другому підрозділі зазначається код митного режиму відповідно до Класифікатора митних режимів, що затверджується Держмитслужбою. При зворотному вивезенні товарів після їх тимчасового ввезення на митну територію України та при поверненні за межі митної території України певного обсягу товарів, переробка яких на митній території України не була здійснена, а також при декларуванні товарів, проданих у магазині безмитної торгівлі протягом календарного місяця, у другому підрозділі зазначається код « 00».

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2002 року № 243 (тимчасове вивезення за межі митної території України) для підтвердження факту вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України (експорт) платник податку на додану вартість, який здійснив операцію з вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України, подає разом з іншими передбаченими законодавством документами оригінал п'ятого основного аркуша (примірника декларанта) вантажної митної декларації, що є її складовою частиною, оформленого митним органом під час здійснення митного оформлення експорту товарів, на якому зазначеним митним органом за зверненням платника податку вчиняється напис про фактичне вивезення експортованих товарів за межі митної території України, який засвідчується підписом відповідальної посадової особи і гербовою печаткою митного органу.

Положеннями пунктів 6, 7 Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, затвердженого спільним наказом ДПА України та Державної митної служби України від 21 березня 2002 року № 163/121 (тимчасове вивезення за межі митної території України), передбачено, що для підтвердження факту вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності, який здійснив операцію з вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України, звертається до митного органу, що здійснив митне оформлення експорту цих товарів, із заявою про надання підтвердження про фактичне вивезення (пересилання) експортованих ним товарів за межі митної території України. За відсутності зауважень та на підставі підтвердження про фактичне вивезення товарів за межі митної території України в повному обсязі або «Задекларовані в цій ВМД товари вивезено за межі митної території України в обсязі ________», одержаного від митного органу, через який здійснювалося вивезення товарів, митним органом на п'ятому основному аркуші («примірник для декларанта») ВМД форми МД-2 (МД-3) (аркуші ВМД з позначенням « 3/8») вчиняється запис «Задекларовані в цій ВМД товари вивезено за межі митної території України в повному обсязі» та зазначається дата фактичного вивезення. Цей запис засвідчується підписом відповідальної посадової особи митного органу й гербовою печаткою митного органу та п'ятий основний аркуш («примірник для декларанта») (аркуш з позначенням « 3/8») ВМД повертається заявникові.

Виходячи з аналізу навежених вище правових норм, положення зазначеного вище спільного наказу ДПА України та Державної митної служби України від 21 березня 2002 року № 163/121 не стосуються товарів, що зворотно вивозяться за межі митної території України після поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, згідно вантажної митної декларації форми МД-2 типу «ЕК» (експорт) з кодом напрямку переміщення « 00» (№ 100110000/2009/977306 від 24 грудня 2009 року) попередньо ввезене (у митному режимі тимчасового ввезення) на митну територію України з метою ремонту повітряне судно судна (літак цивільної авіації АН-24РВ) поверталось за межі митної території України до власника цього судна, а не експортувалося позивачем за межі митної території України.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна