Справа № 2а-4125/10/1670
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м. ПолтаваСправа № 2а-4125/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

при секретарі Чудак В.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області про визнання незаконними та скасування постанов про застосування штрафних санкцій №066718 від 06.04.2010 року, №066837 від 14.06.2010 року, №066838 від 14.06.2010 року, №066839 від 14.06.2010 року, №066849 від 14.06.2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3, 30 серпня 2010 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області про визнання незаконними та скасування постанов про застосування штрафних санкцій №066718 від 06.04.2010 року, №066837 від 14.06.2010 року, №066838 від 14.06.2010 року, №066839 від 14.06.2010 року, №066849 від 14.06.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно та безпідставно прийняв спірні постанови застосувавши до нього штрафні санкції за порушення Закону України Про автомобільний транспорт № 2344-ІІІ від 05.04.2001 р. (далі - Закон № 2344-ІІІ), який позивачем фактично не порушувався, оскільки у нього наявні всі необхідні документи визначені ст. 39 та ст. 48 Закону № 2344-ІІІ. Крім того, зазначав, що відповідно до ОСОБА_4 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - ОСОБА_4), визначена процедура здійснення державного контролю за додержанням субєктами госоподарювання, які проводять діяльність у сфері автомобільного транспорту. ОСОБА_4 не передбачено проведення Головавтотрансінспекцією перевірки дотримання перевізниками положень законодавства з питань страхування. Посилаючись на викладене ОСОБА_3 просить скасувати постанови Територіального управління Головавтотрансінспекції у Полтавській області.

Представник позивача в засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач в засіданні та в запереченнях на позовну заяву проти позову заперечувала вказуючи, що спірні постанови прийняті в звязку із порушенням ОСОБА_3 ст. 39 Закону та п. 46 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспору затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1184 від 26.09.2009 року (далі - Правила).

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований Новосанжарською районною державною адміністрацією як фізична особа - підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про державну реєстрацію серії В02 № 303361).

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Державними інспекторами територіальних управлінь Головної державної інспекції на автомобільному транспорті 01 березня 2010 року, 19 травня 2010 року, 21 травня 2010 року, 26 травня 2010 року проведені рейдові перевірки додержання суб'єктами господарювання вимог законодавства ті інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом.

За результатами перевірок контролюючими органами складено акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Актом перевірки № 127860 від 01.03.2010 року (а.с. 29) встановлено, що ОСОБА_3 надавав послуги з спеціальних регулярних перевезень Полтава-Київ-Полтава без оформлення страхових полісів кожному пасажиру на окремому бланку, чим порушив вимоги п. 48 Правил та ст. 39 Закону № 2344-ІІІ.

Актом перевірки № 148496 від 19.05.2010 року (а.с. 27) встановлено порушення вимог ст. 35 Закону № 2344-ІІІ, а саме в рейс протяжністю більше 500 км (Полтава-Київ-Полтава) було направлено одного водія.

Актом перевірки № 178529 від 21.05.2010 року (а.с. 26) встановлено ряд порушень, а саме: позивач надавав послуги з регулярних спеціальних перевезень на маршруті Полтава-Київ-Полтава без оформлення страхових полісів кожному пасажиру на окремому бланку, відсутній страховий поліс від нещасних випадків на автомобільному транспорті, на маршруті протяжністю понад 500 км працював один водій, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Актом перевірки № 178542 від 26.05.2010 року (а.с. 28) встановлено, що позивач надавав послуги з нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом Полтава-Київ-Полтава, про що свідчить запис у дорожньому листі, не видавши кожному застрахованому пасажиру страховий поліс, що передбачено п. 3 Положення про обов'язкове державне особисте страхування від нещасних випадків на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 14.08.1996 року.

На підставі вищенаведених актів перевірок відповідачем прийняті спірні постанови про застосування фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку постановам Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області № 066718, № 066837, № 066838, № 066839, № 066849, суд дійшов висновку про наступне.

Постановами № 066718 від 06.04.2010 року, № 066839 від 14.06.2010 року, № 066849 від 14.06.2010 року стосовно позивача застосовано штрафні санкції за порушення, передбачені абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, які полягають у наданні послуг з регулярних спеціальних перевезень не видавши кожному застрахованому пасажиру страховий поліс передбачений п. 3 Положення про обов'язкове державне особисте страхування від нещасних випадків на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 14.08.1996 року.

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно встановлені порушення за якими прийняті спірні постанови, оскільки порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та Постанови КМУ № 959 не є порушеннями законодавства про автомобільний транспорт, дотримання яких мають право перевіряти інспектори Головавтотрансінспекцій.

Крім того, позивач вказує, що ним дотримані вимоги закону щодо страхування пасажирів під час здійснення регулярних спеціальних перевезень, оскільки застраховані пасажири обліковувались за спеціальним списком доданим до угоди страхування. Однак, на вимогу суду, представник позивача не надала даного списку та жодних інших доказів, які підтверджували б факт страхування пасажирів.

Статтею 6 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до вказаної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 затверджено ОСОБА_4 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, п. 1 якого встановлено, що він визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Пунктом 15 ОСОБА_4 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України Про автомобільний транспорт;

наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут;

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

наявність у пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а в разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв в разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів;

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Пунктом 58 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 встановлено, що під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирський перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.

Підпунктом 14 пункту 145 вказаних Правил на перевізника покладено обов'язок здійснювати обов'язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до п. 2 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 (далі - Положення), застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки; водії - тільки на час обслуговування поїздки.

Згідно з абз. 1 п. 3 Положення страховий платіж за обов'язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті утримується з пасажира перевізником, який діє від імені страховика за винагороду на підставі договору доручення на лініях залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного та електротранспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим у розмірі до 1,5 відсотка вартості проїзду, на маршрутах приміського сполучення - до 3 відсотків вартості проїзду.

Представником позивача в судовому засіданні 16 вересня 2010 року було надано копію договору доручення на проведення обовязкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 01.03.2010 року (а.с. 42-45), який укладено між ВАТ "ХДІ страхування" та СПД ОСОБА_3 За цим договором перевізник приймає на себе зобовязання страхового агента, який за дорученням страховика виконує частину його страхової діяльності (укладання договорів страхування, одержання страхових платежів та перерахування їх страховику), а страховик зобовязується забезпечити перевізника інформацією та документацією в порядку і на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Положення кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотньому боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток.

У страховому полісі зазначається: вид обов'язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика; розміри страхового платежу та страхової суми.

Пасажири, що мають право на безкоштовний проїзд відповідно до чинного законодавства, підлягають обов'язковому особистому страхуванню без сплати страхового платежу і без отримання ними страхового полісу.

На вимогу суду надати копії страхових полісів на підтвердження факту страхування пасажирів представником позивача було надано лише довідку Полтавської дирекції ПАТ "ХДІ страхування" про те, що згідно договору від 01.03.2010 року СПД ОСОБА_3 було видано бланки договорів обовязкового страхування від нещасних випадків на транспорті кількістю 50 штук (а.с. 67), з яких сорок сім бланків використано та повернуто страховику.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту страхування пасажирів. Водночас з тим, перевірка інспекторами Головавтотрансінспекцій забезпечення відповідачем в установленому законодавством порядку страхування пасажирів була проведена правомірно, оскільки наявність документів підтверджуючих особисте страхування пасажирів встановлено статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт.

Таким чином, на підставі вищевикладеного судом відхиляються твердження позивача щодо неправомірного встановлення інспекторами відповідача порушень законодавства про обов'язкове державне особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до СПД ОСОБА_3 штрафні санкції за постановами № 066718 від 06.04.2010 року, № 066839, № 066849 від 14.06.2010 року.

Надаючи правову оцінку постановам Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області № 066838, № 066837 від 14.06.2010 року, суд зазначає наступне.

Вищенаведеними постановами контролюючий орган застосував до позивача штрафні санкції передбачені абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно встановлено порушення, а саме надання послуг перевезення на маршруті протяжність якого більша ніж 500 км одним водієм виходячи з того, що під час проведення перевірки в автобусі був відсутній другий водій, що на думку позивача не може свідчити про надання послуг перевезення фактично одним водієм, адже другий водій може бути залучений до перевезення під час зупинок.

Актами перевірок від 19.05.2010 року та 21.05.2010 року встановлено порушення, а саме здійснення перевезень на маршруті більш ніж 500 км одним водієм чим порушено ст. 35 Закону України Про автомобільний транспорт.

В силу вимог абз. 10 ст. 35 Закону України № 2344-III, на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км в рейс повинно направлятися два водії. Для забезпечення безпеки дорожнього руху, два водії повинно знаходитись в транспортному засобі під час всього маршруту.

Поняття "автобусний маршрут" визначається ст.1 Закону № 2344-III, відповідно до якої, автобусний маршрут - це шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів, автобусний маршрут нерегулярних перевезень це автобусний маршрут, на якому здійснюють нерегулярні пасажирські перевезення.

Вищезазначеними актами перевірок констатовано відсутність у транспортному засобі другого водія. Жодна причина відсутності другого водія в автобусі не може розглядатися, як факт, що звільняє перевізника від відповідальності, так як саме на нього покладено обовязок по здійсненню організації та контролю за своєчасним проходженням водіями медичного огляду та по здійсненню заходів, спрямованих на забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім того, в засіданні представник позивача не навела суду жодних поважних причин в зв'язку із якими другий водій був відсутній під час перевірки.

Забезпечення наявності у транспортному засобі впродовж усього маршруту, протяжність якого перевищує 500 км, двох водіїв, на розсуд суду, має важливе значення для учасників дорожнього руху. А відтак, суд дійшов висновку, що незалежно від причин, за недотримання такої вимоги законодавства, до перевізника повинні застосовуватись відповідні заходи стягнення.

Відповідно до абз. 8 ст. 60 Закону № 2344-III, за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм застосовується санкція - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, постанови про застосування штрафних санкцій №066837, № 066838 від 14.06.2010 року, якими до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн. прийняті начальником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області відповідно до норм чинного законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність оскаржуваних постанов.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що доводи позовної заяви не спростовують висновків викладених в актах № 127860 від 01.03.2010 року, № 148496 від 19.05.2010 року, № 178529 від 21.05.2010 року, № 178542 від 26.05.2010 року, а тому постанови про застосування штрафних санкцій № 066718 від 06.04.2010 року, № 066837, № 066838, № 066839, № 066849 від 14.06.2010 року скасуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Полтавській області про визнання незаконними та скасування постанов про застосування штрафних санкцій №066718 від 06.04.2010 року, №066837 від 14.06.2010 року, №066838 від 14.06.2010 року, №066839 від 14.06.2010 року, №066849 від 14.06.2010 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2010 року.

Суддя О.О. Кукоба