Справа № 810/2131/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року 810/2131/15

Київський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Сіренко Ю.П., за участю представника позивача та представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_1 Національного університету державної податкової служби України в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2 визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного університету державної податкової служби України (далі відповідач-1), в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2 (далі відповідач-2) та просить суд (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 23 липня 2015 року):

визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обовязки ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2 від 25 березня 2015 року №141-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності

ОСОБА_1П»;

визнати протиправним та скасувати Висновок службового розслідування, затвердженого 16 березня 2015 року в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2В;

поновити лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України.

Ухвалою суду від 27 липня 2015 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування, затвердженого 16 березня 2015 року в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки висновки перевірки на основі яких він прийнятий не відповідають фактичним обставинам та є упередженими, зокрема, позивач наголошував, що не допускав жодних порушень службової дисципліни, службове розслідування проведено з порушеннями вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Відповідач-1 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що посадові особи Національного університету державної податкової служби України при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а наказ від 25 березня 2015 року №141-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» є законним та обґрунтованим.

Звертав увагу суду, що у ході службового розслідування, проведеного за фактом невиконання службових обовязків та порушення службової дисципліни окремими офіцерами та курсантами факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України встановлено недотримання позивачем вимог Дисциплінарного статуту ОВС України в частині неухильного виконання наказів начальника, що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача-1 у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з мотивів, наведених у письмових запереченнях.

Представник відповідача-2 у судові засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подати заперечення на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, свідків та оцінивши докази, які є у справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом Національного університету державної податкової служби України №280-к від 29 вересня 2014 року лейтенант податкової міліції ОСОБА_1 з 29 вересня 2014 року був призначений на посаду заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції.

3 лютого 2015 року до в.о. ректора Національного університету ДПС України

ОСОБА_2 надійшов рапорт в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_3 зі змісту якого вбачається, що 3 лютого 2015 року з метою доведення до постійного та перемінного особового складу факультету податкової міліції питань, що виносились на розгляд ректорату, а також оперативної інформації по службі та навчанню ОСОБА_3 була проведена щотижнева робоча нарада.

З рапорту слідує, що на нараду зявився заступник начальника 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_1, якого на вказану нараду ОСОБА_3 не запрошував.

В подальшому, ОСОБА_3 віддав наказ ОСОБА_1 залишити нараду, який виконано ОСОБА_1 Разом з тим, вслід за ОСОБА_1 нараду покинули командири взводів 3-го курсу та помічник начальника 3-го факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України.

Наведені обставини в.о. начальника факультету податкової міліції Національного університету ДПС України ОСОБА_3 розцінено як порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності поваги до командирів (начальників) старших за військовим званням.

Наказом Національного університету ДПС України від 4 лютого 2015 року №52 за фактом подій, що відбулись на робочій нараді 3 лютого 2015 року та на підставі рапорту в.о. начальника факультету податкової міліції Національного університету ДПС України ОСОБА_3 призначено службове розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 3 лютого 2015 року в.о. начальника факультету податкової міліції Національного університету ДПС України ОСОБА_3 організував проведення щотижневої робочої наради за участю керівників структурних підрозділів, начальників кафедр, начальників курсів, командирів навчальних взводів та помічників начальників курсів.

Прибувши на вказану нараду, ОСОБА_3 зясовано, що на нараду зявився заступник начальника 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_1П разом з командирами взводів 3-го курсу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та помічником начальника 3-го курсу ОСОБА_11

Оскільки на нараді був присутній в.о. начальника 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_12 ОСОБА_3 віддав усний наказ ОСОБА_1 залишити аудиторію, в якій проходила нарада.

Виконуючи зазначений наказ ОСОБА_1 залишив нараду, однак відразу за ОСОБА_1 місце проведення наради самовільно залишили помічник начальника 3-го курсу та командири взводів 3-го курсу, ігноруючи усний наказ ОСОБА_3 залишитись, чим порушили службову дисципліну.

Таким чином, за результатами службового розслідування встановлено факт вчинення дисциплінарного проступку помічником начальника 3-го курсу ОСОБА_11Я та командирами взводів 3-го курсу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що виразилось у самовільному залишенні наради, грубому ігноруванні та невиконанні наказу в.о. начальника факультету ОСОБА_3 всупереч вимог частини 1 статті 7 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ щодо обовязку неухильного виконання наказів.

За висновками службового розслідування, наведені факти порушення службової дисципліни помічником начальника 3-го курсу та командирами взводів 3-го курсу стались внаслідок відсутності поваги до командирів (начальників), старших за військовим званням зі сторони керівництва 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України ОСОБА_1, а також відсутності будь-якого виховання даної поваги у курсантів.

Вищевикладені обставини службового розслідування покладені відповідачами в основу висновку про порушення позивачем вимог пункту 2.5 ОСОБА_14 інструкції в частині забезпечення виконання відомчих нормативних актів, розпоряджень і вказівок керівництва; пункту 2.9 ОСОБА_14 інструкції щодо виховання особового складу в дусі свідомого ставлення до виконання свого обовязку та пункту 2.10 ОСОБА_14 інструкції щодо забезпечення виконання рішень керівництва факультету.

Наказом Національного університету ДПС України від 25 березня 2015 року №141-К за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у неналежному виконанні пунктів 2.5, 2.9, 2.10 ОСОБА_14 інструкції, порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та на підставі статей 2, 12, 14, 16 цього ж статуту

ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника курсу та призначено на посаду методиста кафедри організації оперативно-розшукової діяльності факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції.

Не погоджуючись із діями відповідачів при проведенні службового розслідування та наказом про звільнення з посади, позивач звернувся до суду.

Розглядаючи вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, суд виходив за наступних міркувань.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 354.1 статті 1354 Податкового кодексу України посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення).

Пунктом 26 Положення встановлено, що начальники та інші службові особи органів внутрішніх справ несуть персональну відповідальність за суворе дотримання вимог цього Положення та інших нормативних актів з питань проходження служби і роботи з кадрами. Порушене право особи рядового або начальницького складу підлягає негайному поновленню, а службові особи, з вини яких допущено таке порушення, притягаються до відповідальності в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 23 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут ОВС).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ОВС наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.

У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

У свою чергу, за приписами статті 2 Дисциплінарного статуту ОВС підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту.

При цьому суд наголошує, що такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 лютого 2015 року виконуючим обовязки начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції підполковником податкової міліції ОСОБА_3 було скликано робочу нараду за участю керівників структурних підрозділів факультету, начальників кафедр, начальників курсів, а також командирів навчальних взводів.

З приводу обставин проведення вказаної наради позивач у ході розгляду справи зазначив, що 3 лютого 2015 року начальник відділення оперативного реагування, майор податкової міліції ОСОБА_15 повідомив позивача про усний наказ ОСОБА_3 зявитись разом з помічником начальника 3-го курсу факультету та командирами взводів

3-го курсу на зазначену нараду, що мала відбутись 3 лютого 2015 року о 16 год. 00 хв. в аудиторії №505 навчального корпусу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України.

Судом встановлено, що на виконання вказаного наказу ОСОБА_1 зявився на робочу нараду у супроводі помічника начальника 3-го курсу ОСОБА_11Я та командирів взводів 3-го курсу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Як пояснив позивач, до початку наради в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_3 звернувся до нього із зауваженням з приводу підстав його присутності на робочій нараді, з огляду на те, що в аудиторії вже був присутній начальник 3-го курсу ОСОБА_12 на що позивач відповів, що ОСОБА_12 особовому складу 3-го курсу у якості керівника не представляли, тому згідно посадової інструкції відповідальним за курсантів є саме він.

Попри надані ОСОБА_1 пояснення ОСОБА_3 наказав ОСОБА_1 покинути робочу нараду.

Допитаний у судовому засіданні 23 липня 2015 року свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що на момент виникнення спірних правовідносин займав посаду виконуючого обовязки начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив, що надав усний наказ начальнику відділення оперативного реагування, майору податкової міліції ОСОБА_15 повідомити керівників структурних підрозділів про проведення робочої наради 3 лютого 2015 року, у тому числі ОСОБА_1 було віддано наказ зібрати помічників та начальників взводів 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та забезпечити їх явку на вказану нараду.

При цьому свідок ОСОБА_3 зауважив, що позивач на робочу нараду запрошений не був, з огляду на що ОСОБА_16 було віддано наказ покинути аудиторію, де проводилась робоча нарада, який позивачем виконано.

Водночас на уточнююче запитання суду чи надавав ОСОБА_1 наказ курсантам

3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції покинути робочу нараду разом з ним, свідок ОСОБА_17 вказав, що такого наказу позивач не віддавав.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, поясненнями, що відібрані у ході службового розслідування у помічника 3-го курсу ОСОБА_11, командира взводу ПМП-12-1 ОСОБА_4, командира взводу ПМП 12-6 ОСОБА_13, командира взводу ПМПі12-7 ОСОБА_18, в.о. командира взводу ПМП 12-4 ОСОБА_10, командира взводу ПМП-12-3 ОСОБА_6, командира взводу ПМП-12-5 ОСОБА_7, командира взводу ПМП-12-2 ОСОБА_5, з яких вбачається, що зазначені особи робочу нараду покинули з власної ініціативи.

Судом у ході розгляду справи також було допитано свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що працює на посаді заступника начальника 4-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України.

З приводу обставин справи зазначив, що 3 лютого 2015 року був присутнім на вказаній робочій нараді та підтвердив, що позивач жодних вказівок особовому складу залишити нараду не віддавав. Водночас звертав увагу суду, що ОСОБА_3 також не віддавалось будь-яких наказів курсантам залишитись на нараді та не вчинялось дій, які б свідчили про намір зупинити курсантів, коли ті залишали нараду.

У свою чергу, свідок ОСОБА_20 зауважив, що наказ залишитись на нараді ОСОБА_3 помічнику 3-го курсу, а також командирам взводів 3-го курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції віддавався, разом з тим, не заперечував, що позивач не віддавав будь-яких наказів особовому складу покинути нараду.

Суд зазначає, що порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС.

Так, відповідно до частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 12 березня 2003 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ (далі Інструкція №230).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №230 службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6 Інструкції №230 виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема: викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування; проводити одночасні опитування осіб, у поясненнях яких про обставини порушення є суттєві розбіжності. Одночасне опитування проводиться за згодою опитуваних осіб, про його проведення складається довідка.

При цьому за змістом пункту 6.3 Інструкції особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять).

Водночас, підпунктом 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції №230 заборонено затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Зі вказаною нормою кореспондуються положення абзацу 5 статті 14 Дисциплінарного статуту, яким обумовлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, враховуючи, що згідно з пунктом 8.4 Інструкції №230 пропозиція виконавця щодо застосування до особи РНС конкретного дисциплінарного стягнення має зазначатися в резолютивній частині висновку, складанню такого висновку має передувати отримання виконавцем від особи, щодо якої проводиться службове розслідування, відповідних письмових пояснень або складання акта про відмову особи в їх наданні. При цьому факт відмови від надання пояснень, згідно з абзацом 6 підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції №230, відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Натомість матеріали справи свідчать, що під час проведення службового розслідування письмові пояснення від позивача не були отримані, акт про відмову в їх наданні не складався, що є порушенням вимог Інструкції №230 та Дисциплінарного статуту ОВС. Таке порушення фактично позбавило позивача захисту від можливих порушень його прав та законних інтересів, у той час як відповідно до підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції №230 виконавець зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Суд зазначає, що отримання виконавцем від особи РНС письмового пояснення під час проведення службового розслідування, повне та ретельне з'ясування всіх обставин, що сприяли призначенню проведення цього розслідування, є важливою гарантією дотримання права особи на захист від необґрунтованого накладення дисциплінарного стягнення, адже відповідно до абзаців 10-11 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що за підсумками проведеного службового розслідування дії позивача були розцінені як відсутність поваги до командирів (начальників), старших за військовим званням та не виконання обовязку щодо виховання такої поваги у особового складу.

Разом з цим, суд зазначає, що матеріали службового розслідування не містять вказівок на конкретні дії, або бездіяльність, що свідчить про неналежне виконання позивачем ОСОБА_14 інструкції, чи порушення Дисциплінарного статуту ОВС, і які можна кваліфікувати як відсутність поваги до командирів. Судом також не встановлено, що позивачем вчинялись дії, що спрямовані на виховання особового складу в дусі неповаги до командирів (начальників).

Водночас, суд бере до уваги, що позивач за час служби у податковій міліції дисциплінарних стягнень не мав. Крім того, суд враховує, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який є безпосереднім начальником позивача також характеризував останнього як такого, що вимогливо ставиться до дотримання його підлеглими службової дисципліни.

Суд критично оцінює наявні у матеріалах справи рапорти, відібрані в рамках службового розслідування та які лягли в основу висновку про порушення позивачем службової дисципліни, оскільки їх зміст жодним чином не підтверджує наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні наказу начальника, чи неналежне виконання позивачем своєї посадової інструкції.

Слід також зауважити, що окремі пояснення були відібрані в осіб, які не були свідками подій, на підставі яких було призначено службове розслідування, що на переконання суду є неприпустимим. Зокрема з рапорту начальника 2-го курсу ОСОБА_21, службової записки професора кафедри фінансових розслідувань ОСОБА_22 вбачається, що зазначені особи під час залишення позивачем та курсантами наради були відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що службову перевірку за фактом невиконання службових обовязків та порушення службової дисципліни окремими офіцерами та курсантами проведено поверхнево, без повного та всебічного з'ясування фактичних обставин та забезпечення участі позивача в ході її проведення, чим порушено вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а відтак - охоронювані законом права та інтереси позивача.

Беручи до уваги, що доводи відповідачів про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються зібраними доказами, підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були відсутні.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині судом взято до уваги лист ДФС України від 23 квітня 2015 року №8668-161-99-99-04-04-03-15, яким встановлено, що службове розслідування, проведене на підставі наказу Національного університету ДПС України від 4 лютого 2015 року №52 здійснене з порушеннями статтей 13 та 14 Дисциплінарного статуту ОВС, а висновки службового розслідування не може бути підставою для накладення дисциплінарних стягнень. Цим же листом відповідача зобовязано привести у відповідність висновки службового розслідування та у разі видання наказу про накладення дисциплінарних стягнень, скасувати його як незаконний.

За таких обставин, наказ Національного університету державної податкової служби України від 25 березня 2015 року №141 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Оскільки ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДПС України незаконно, вимоги позивача про поновлення на вказаній посаді є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача-1 на наказ ДФС України від 3 листопада 2014 року №240, за яким стаж роботи за фахом особи, що претендує на заняття посади заступника начальника курсу має бути не менше одного року, оскільки вимоги зазначеного наказу не поширюються на спірні правовідносини.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі не надали, відтак не довели правомірності своїх дій та прийнятих рішень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов"язки ректора Національного університету державної податкової служби України ОСОБА_2 від 25.03.2015 р. №141-К "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1".

3. Поновити лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2015 року.