Справа № 2603/9729/12
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2012-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/2603/705/12
Справа №2603/9729/12
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лісовської О.В.

при секретарі - Пархоменко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.06.2012 року відносно нього було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення ОСОБА_3 дорожнього руху. Але вважає дану постанову незаконною та такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки при її винесенні були порушені його права. А також вважає, що його вина у скоєному правопорушенні не доведена належними доказами. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду, просить скасувати постанову інспектора від 28.06.2012 року.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, скасувати постанову інспектора ДПС про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Відповідач на початку судового засідання позовні вимоги не визнав. Пояснив, що порушення позивача було зафіксовано на фото, з якого вбачається, що ОСОБА_1 допустив перевищення швидкості руху, а тому вважає постанову законною. В подальшому відповідач в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.06.2012 року інспектором ДПС ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В постанові зазначено, що ОСОБА_1 28.06.2012 року о 05 годині 08 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по пр. Броварському в м. Києві, рухався зі швидкістю 87 км/годину, чим перевищив встановленому швидкість руху на 27 км/годину, чим порушив п. 12.4 ОСОБА_3 дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов′язаний з′ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом′якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з′ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні протоколу та прийнятті постанови інспектором ДПС повинно бути з′ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з′ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Позивач в своїх поясненнях стверджує, що при винесенні постанови інспектором були порушені його права, не доведена його вина у скоєному правопорушенні, оскільки він рухався зі швидкістю менше 80 км/годину, а тому постанова відносно нього винесена незаконно.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на те, що на фото зафіксовано перевищення позивачем швидкості руху.

Але слід зазначити, що на фото, що були надані відповідачем суду, дійсно зафіксовано автомобіль, що рухався зі швидкістю 87 км/годину, але ідентифікувати даний автомобіль неможливо, оскільки ані марки автомобіля, ані його державного номеру на фото не видно. На іншому фото, що було надано суду, зафіксовано автомобіль ВАЗ, на якому рухався позивач, але швидкість руху зазначена 53 км/годину.

З наведеного можна зробити висновок про невідповідність пояснень відповідача дійсним обставинам справи та доказам, що були ним надані.

Так, при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1, в матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про вчинення правопорушення, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху в той день та час, оскільки дані твердження спростовані в судовому засіданні належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що фіксування порушення ОСОБА_3 дорожнього руху відбувалося за допомогою спеціального технічного засобу Візір". Але ні в протоколі, ні в постанові про вчинення правопорушення не зазначено дані про особу, яка здійснювала фотофіксацію за допомогою радіолокаційного відео-записуючого вимірювача швидкості Візір.

Слід зазначити, що відповідно до вимог п. 13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби ДАІ МВС України (затверджено наказом МВС України 13.11.2006 року за № 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів.

Крім того, згідно із ст. 10-15 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність на вимірювання у сфері, у якій їх результат може бути використаний у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про сертифікацію та допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні. Але ж такі документи до протоколу та постанови працівниками ДАІ додано не було.

Якщо, здійснюючи фіксування швидкості транспортного засобу спеціальним технічним засобом Візір, що має функцію фотозйомки або засобом фотозйомки та який не працював в автоматичному режимі, відповідач, вбачаючи в діях водія порушення ОСОБА_3 дорожнього руху, повинен був зупинити автомобіль, провести відповідну перевірку та скласти протокол про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому ст. 256 КпАП України.

Прилад Візір, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень ПДР, не є автоматичним засобом фото чи відеофіксації, оскільки він перебуває у працівника ДАІ, керується ним безпосередньо або через комп′ютер, визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема: швидкість, об′єкт зйомки, її режими, кут огляду приладу тощо, тобто їм безпосередньо керує людина.

За таких умов така фіксація не відповідає вимогам ст. 14-1 КпАП України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а постанова інспектора скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, Законом України Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора ДПС ОСОБА_2 від 28.06.2012 року, винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КпАП України в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: