Справа № 802/1100/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1100/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

23 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

Позивача ОСОБА_1 .

Представника позивача Осовського С.В.

Представника відповідача Ясенчука В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В квітні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 25.05.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, в свою чергу представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що що ОСОБА_1 з серпня 1979 по листопад 2012 року проходив військову службу у Збройних Силах.

У 1993 році під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 (Пустомитівський район, Львівська область) позивач був забезпечений квартирою для постійного проживання АДРЕСА_1 , площею 27,5 квадратних метрів, виділеною на склад сім`ї з трьох осіб, з дотриманням існуючих норм забезпечення житлом на одну особу.

В 2004 році позивач був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (м. Вінниця) та зарахований на квартирний облік на підставі рішення ЖК військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2006 року (протокол №14), прийнятого за результатами розгляду рапорту позивача №350/124/21/пс від 05.01.2006 року про зарахування його на квартирний облік з сім`єю в складі двох осіб.

В подальшому, за результатами службової перевірки проведеною комісією Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.02.2015 № 29ад "Про порушення під час зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_1 житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ", встановлено вчинення неправомірних дій службовими особами житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , які не виконали в повному обсязі чинних на час прийняття рішення вимог законодавства України та нормативно - правових актів, які законодавчо регулюють відносини, пов`язані з обліком громадян потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема статей 34,60 Житлового Кодексу Української PCP, пунктів 13, 15 Постанови Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок (зі змінами) від 11.12.1984 № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP", пункту 2 Постановления Винницкого исполкома областного Совета народных депутатов и президиума обласного совета профессиональных союзов от 10.01.1985 №21 "О порядке ведения квартирного учета и распределения жилья", пункту 9 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України" (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за №43/579) та пункту 2 наказу Міністра оборони України від 17.11.1992 № 193 (зі змінами) "О мерах по дальнейшему улучшению работы жилищных комиссий в Вооруженных Силах Украины", та прийняли неправомірне рішення про зарахування полковника ОСОБА_1 на квартирний облік складом сім`ї 3 (три) особи: він, дружина і син.

У зв`язку з чим, 30.03.2015 року на засіданні житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України було прийняте рішення (протокол №33) про скасування рішення ЖК військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2015 року (протокол №14) в частині, що стосується зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_1 .

Вважаючи зазначені дії незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЖК України, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 9 Наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України" визначено, що військовослужбовці визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Відповідно ст. 34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української PCP за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно статті 60 Житлового кодексу України законодавче регулювання відносин, пов`язаних з постановкою на квартирний облік, здійснюється згідно з Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Український PCP (далі - Правила обліку), затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.

Згідно з вимогами пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Згідно з вимогами пункту 15 вказаних Правил обліку, на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків). Громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Умова про прописку, передбачена в абзаці першому цього пункту, не поширюється на громадян, тимчасово відсутніх у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення. Працівники, зв`язані за родом занять з постійним пересуванням, беруться на квартирний облік у тому населеному пункті, в якому вони прописані в установленому порядку. Діти- сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно з матеріалами справи, позивач після його переведенення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (м. Вінниця) був приписаний в м. Вінниці.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що під час прийняття рішення ЖК військової частини НОМЕР_1 (протокол № 14 від 22.02.2006), не було враховано, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 (Львівський гарнізон) у 1993 році позивач вже був забезпечений постійним житлом (2-х кімнатна квартира, жилою площею - 27,5 м ) на склад сім`ї три особи, а отже позивач не потребує забезпечення житлом оскільки таке забезпечення здійснюється державою одноразово ОСОБА_1 таким житлом вже забезпечений.

Однак колегія суддів із зазначеним погодитись не може, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 9 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України із змінами та доповненнями внесеними наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за №43/579), на підставі положень якого позивача було зараховано на квартирний облік, військовослужбовці визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. З метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання жилої площі у гарнізонах та військових частинах, відповідно до наказу Міністра оборони України від 17.11.92 № 193 із змінами та доповненнями, внесеними наказом міністра оборони України від 27.05.93 № 114, утворюються житлові комісії.

Згідно з вимогами п. 24 вказаного Положення, надання житла військовослужбовцям провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали, за попереднім місцем служби (навчання), крім випадків, коли там залишилися проживати повнолітні члени їх сім`ї.

Тобто вказанини нормами передбачено, шо військовослужбовці мають право на отримання житла за новим місцем служби, лише після повернення у державу житла, яке було їм надано за місцем попередньої служби.

Однак, в даному випадку йдеться саме про надання житла військовослужбовцям після здачі ними жилої площі, яку вони займали, за попереднім місцем служби (навчання), а не про прийняття їх на квартирний облік за цієї умови.

Тобто, військовослужбовці, які переводяться на службу до іншої місцевості мають право на отримання, житла за умови здачі ним попередньо отриманого житла.

Згідно з матеріалами справи, позивачем 05.01.2006 року було подано рапорт на ім`я начальника радіотехнічних військ з проханням зарахування на квартирний облік, із зазначеннням того, що ОСОБА_1 зобов`язується в разі отримання постійного житла за новим місцем служби звільнити отриману квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, на момент зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік він був забезпечний житлом лише у місці попередього проходження служби, а саме військовій частині № НОМЕР_2 (Львіська область).

Крім того, згідно з вимогами п. 26 вказаного Положення, військовослужбовці - члени житлово-будівельних (житлових) кооперативів, а також ті, які мають у власності квартиру (будинок), при переміщенні по службі у межах України, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, забезпечуються жилими приміщеннями за новим місцем служби нарівні з військовослужбовцями, які не мають житла, якщо вони не сплачували позику банку за рахунок військової частини, або повернули її зазначеним частинам. Військовослужбовці, які приватизували свої квартири, на новому місці служби забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 знятий зреєстраційного обліку в с. Липники Пустомитівського району Львівської області 7 грудня 2004 року та був зареєстрований в АДРЕСА_3 (адреса військової частини де позивач проходив військову службу) 17 грудня 2004 року, з рапортом про постановку його на квартирний облік ОСОБА_1 звернувся 5 січня 2006 року, таким чином більше року позивач проживав у м. Вінниці без належних житлових умов і відповідно до положень ст. 34 ЖК України та п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР мав усі підстави бути постановлений на житловий облік.

Отже на момент зарахування позивача на квартирний облік він не був забезпечений житлом на новому місці служби, а саме у військовій частині НОМЕР_1 (м. Вінниця), у відповідності до вимог чиннного на той момент законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у зв`язку із тим, що позивач за рахунок Збройних Сил України вже був забезпечений житлом, то підстави для визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов не було.

Також, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що відомості зазначені в довідці №1695 від 13.03.2015 року, згідно якої полковник ОСОБА_1 за час проходження військової служби в Вінницькому гарнізоні в 2006 році був забезпечений від Міністерства оборони України "службовою" однокімнатною квартирою АДРЕСА_4 а також підтверджують відсутність потреби у поліпшенні житлових умов , оскільки вказаним службовим житлом у м. Вінниці позивач був забезпечений лише через 6 місяців після прийняття його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 .

Отже, з огляду на норми Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України із змінами та доповненнями внесеними наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за №43/579), та обставина, що за попереднім місцем служби позивач був забезпечений житлом для постійного проживання не була перешкодою для прийняття його на квартирний облік у м. Вінниці.

Крім того, наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 577 від 06.10.2006, лише через 8 місяців після прийняття ОСОБА_1 на квартирний облік.

Помилковий є висновок суду першої інстанції й про те, що позивач отримавши квартиру у Львівській області, вже реалізував своє право на отримання житла, оскільки відповідно до п.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" жилі приміщення військовослужбовцям та членам їх сімей надаються один раз протягом усього часу проходження служби. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно трактує дану норму, трактувати яку необхідно в комплексі з урахуванням інших нормативних актів, які регулюють дані правовідносини. На думку суду апеляційної інстанції зазначеною нормою законодавець визначає, що держава забезпечує військовослужбовців та членів їх сімей один раз за час проходження служби, однак іншими нормативними документами передбачено, що військовослужбовці при переміщенні по службі у межах України, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, забезпечуються жилими приміщеннями за новим місцем служби нарівні з військовослужбовцями, які не мають житла, якщо вони не сплачували позику банку за рахунок військової частини, або повернули її зазначеним частинам. Це означає що термін "один раз протягом усього часу проходження служби" має більш ширше поняття і значить те, що особа може повторно отримати квартиру також і в іншому місці проходження служби однак за умови повернення попередньої квартири до державної власності.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до законодавства у житлової комісії відсутні повноваження скасовути рішення про прийняття на житловий облік, натомість відповідні комісії у разі необхідності, можуть прийняти рішення про зняття певної особи з такого обліку, вказане також підтверджує незаконність прийняття оспорюваного рішення житлової комісії у відповідній частині.

Згідно з п. 5 ст. 40 ЖК України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Таким чином, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 не мала права скасовувати рішення про прийняття позивача на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, оскільки при прийнятті його на квартирний облік житловою комісією військової частини НОМЕР_1 не було допущено жодних порушень діючого на той час законодавства.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 задовільнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.04.15 року (протокол № 33) в частині скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.02.06 року (протокол № 14), що стосується зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_1 .

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 28 липня 2015 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.