Справа № 826/11271/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року 08:24 № 826/11271/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна»
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 № .

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2015 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми авансових платежів з податку на прибуток є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд в позові відмовити, посилаючись при цьому на те, що позивач не мав права зменшувати податкові зобов'язання за період січень-лютий 2014.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

25 березня 2015 відповідачем, на підставі акта перевірки № 257/28-10-42-30/36872294, прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за порушення п. 57.1 ст. 57 Розділу ІІ, пп. 4.2. п. 4 Розділу ХХ Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «авансові внески з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» всього в розмірі 4 096 900,00 грн., в т.ч. за основим платежем в сумі 3 277 520 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 819 380 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, грунтується на наступних обставинах.

Так, контролюючий орган, керуючись узагальнюючою податковою консультацією, щодо особливостей подання декларації з податку на прибуток та сплати податку у 2013, затвердженої наказом ДПСУ від 21.12.2012 № 1171 (запитання № 11), дійшов переконання про те, що зменшене податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2013 на суму нарахованих у січні-лютому 2014 в розмірі 3 277 520 грн. не відноситься до періоду визначення податкових зобов'язань за 2013.

Фактично, суть спору зводиться до того, що позивач, подавши уточнюючу декларацію з податку на прибуток за 2013, зменшив авансові внески в сумі 24 105 840 грн. за січень-грудень 2013 (20 828 312 грн.) + січень-лютий 2014 (3 277 520 грн.). Податковий орган погодився з правомірністю коригування в бік зменшення суми в розмірі 20 828 312 грн. за січень-грудень 2013, однак не погодився з правомірністю такого коригування за січень-лютий 2014.

Тобто, предметом спору є наявність/відсутність у позивача права на зменшення авансових внесків за 2013 за рахунок перших двох місяців 2014. Позивач вважає таке коригування можливим. Контролюючий орган проти зазначеного заперечує.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Абзацом 2 п. 2. підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, сплачують у січні - лютому 2013 авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, в рядку 14 податкової декларації з податку на прибуток за 2012 позивач зазначив суму в розмірі 19 983 202 грн.

Отже, 1/9 зазначеної суми становить 2 220 356 грн./місяць. Сума авансового внеску за січень 2013 склала 2 220 356 грн., за лютий 2013 - 2 220 356 грн.

Таким чином, в січні-лютому 2013 позивач сплатив авансові внески в сумі 4 440 720 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 171 від 15.01.2013 та № 927 від 18.02.2013, які наявні в матеріалах справи.

Пунктом 57.1 Податкового кодексу України визначено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому визначено граничний строк подачі річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік.

В податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2012 в графі 14 позивач визначив податкові зобов'язання з податку на прибуток в сумі 19 665 119 грн., тобто розмір щомісячного авансового внеску, що сплачений позивачем з березня 2013 по лютий 2014 складав 1 638 760 грн.

Сплата авансових внесків за березень 2013 - лютий 2014 підтверджується належним чином завіреними копіями палатіжних доручень, які наявні в матеріалах справи (а.с. 29-34 Том І).

За результатами 2013 року, позивач подав до ДПІ податкову декларацію з податку на прибуток в якій, в рядку 14, вказав від'ємне значення податку на прибуток за звітний податковий період в сумі 9 035 110 грн. ((рядок 11 «податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню» із зазначенням суми 11 793 202 грн.) - (рядок 13 «зменшення нарахованої суми податку», 20 828 312 - сума авансових внесків, сплачених в 2013 році)).

При цьому, позивач не врахував (з причин, які представник позивача не пояснив), суму в розмірі 3 277 520 грн., сплаченого авансового внеску за січень-лютий 2014, яка була сплачена згідно платіжних доручень № 171 від 15.01.2013 та № 927 від 18.02.2013.

Як наслідок, 25.11.2014 позивач подав до відповідача уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2013, в якій відкорегував рядок 13 ЗП «Зменшення нарахованої суми податку» та зазначив суму в розмірі 24 105 840 грн. (а.с. 65 Том І).

Тобто, фактично, позивач уточнив показники податкової звітності, а саме, зменшив зобов'язання за 2013 з податку на прибуток, не тільки на суму нарахованих та фактично сплачених авансових внесків у січні-грудні 2013 в сумі 20 828 312 грн., але й на суму 3 277 520 грн., що фактично була сплачена в січні - лютому 2014.

Суд наголошує на тому, що відповідно до змісту та форми рядка 13.7 Додатку ЗП до рядка 13 податкової декаларації з податку на прибуток підприємств (а.с. 77 Том І), у вказаному рядку вказується сума нарахованого авансового внеску з податку на прибуток виключно відповідно до пункту 57.1 ст 57 глави 4 розділу II та абзацу 2 п.2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Тобто, при визначенні методики заповнення рядка 13.7 податкової декларації з податку на прибуток, позивач зобов'язаний керуватися лише вимогами вказаних пунктів Податкового законодавства України, включаючи період нарахування авансових внесків.

Як вже зазначалось, період для сплати авансових внесків визначено в п. 57.1 Податкового кодексу України, відповідно до якого дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому визначено граничний строк подачі річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік.

Суд встановив, що на час виникнення спірних правовідносин, жодною іншою правовою нормою, окрім п. 57.1 Податкового кодексу України, не визначено, який саме період має братись платником податків до уваги, при визначенні нарахованих авансових внесків у податковій декларації з податку на прибуток.

Натомість, додаток ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємств, відсилає платника податків саме до п. 57.1 Податкового кодексу України, в якому вказується про період сплати авансових внесків - до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) період.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, та норм п. 57.1 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач цілком правомірно, до березня 2014, нарахував та сплатив загальну суму авансових внесків в сумі 24 105 840 грн. А оскільки, ця сума не була зазначена в рядку 13 ЗП декларації за 2013 від 01.03.2014, позивачем 25.11.2014 і була подана уточнююча декларація із виправленими показниками, що свідчить на користь відсутності в діях платника податку на прибуток - ТОВ «Пежо Сітроен Україна» складу податкового правопорушення.

Посилання відповідача на наказ ДПС України від 21.12.2012 № 1171 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо особливостей подання декларацій з податку на прибуток та сплати податку у 2013 році», судом відхиляються, враховуючи наступне.

В запитанні № 11, на яке посилається відповідач, зазначено: «Коли починається дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків у 2013 році?».

У відповіді на запитання Державною податковою службою України зазначено, що: «Дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків починається з березня 2013 року. Податкове зобов'язання з податку на прибуток, визначене платником у податковій декларації за 2013 рік, зменшується на суму авансових внесків за період січень - грудень 2013 року.»

За змістом п. 52.2 Податкового кодексу України податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

При цьому, пп. 21.1.1 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Оскільки узагальнююча податкова консультація не є нормативно правовим актом, суд дійшов висновку про те, що застосовуючи при проведенні перевірки відповідь на одинадцяте запитання в узагальнюючій податкові консультації, як матеріальну норму права, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, внаслідок чого допустив прийняття необгрунтованого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, висновок контролюючого органу про завищення позивачем суми від'ємного значення з податку на прибуток в розмірі 3 227 520 грн. є необгрунтованим, внаслідок чого податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 № Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

3. Судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. стягнути на користь ТОВ «Пежо Сітроен Україна» () з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Кобилянський