Справа № 2а-4005/10/1370
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року м. Львів № 2а-4005/10/1370

14 год. 20 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: не прибув;

третьої особи: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про виконання вимог припису,

В С Т А Н О В И В:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі Інспекція ДАБК у Львівській області), яку в порядку ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінено правонаступником Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1П.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.), в якому просить зобовязати відповідача виконати вимоги припису №1/25-з від 18.02.2010 року, а саме демонтувати самочинно влаштовану частину балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Інспекцією за зверненням гр. ОСОБА_2 було проведено перевірку з приводу влаштування балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові. В результаті проведеної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 здійснив будівництво балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові (розширив існуючий балкон) без дозволу Інспекції ДАБК у Львівській області на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», та без погодженої у встановленому законодавством порядку проектної документації, чим порушено ст.ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин).

За результатами перевірки позивачем складено акт проведення перевірки №13/01-з від 18.02.2010 року, протокол №13/01-з від 18.02.2010 року та припис №1/25-з від 18.02.2010 року про демонтаж самочинно влаштованої частини балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, яким зобов'язано відповідача у строк до 18.03.2010 року письмово повідомити Інспекцію ДАБК у Львівській області про виконання вимог такого.

20.04.2010 року позивачем проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року з приводу демонтажу самочинно влаштованої частини балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, якою встановлено, що припис Інспекції ДАБК у Львівській області №1/25-з від 18.02.2010 року не виконано, самочинно влаштовану частину балкону не демонтовано, про що складено акт №43/04-з. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання (від 15.04.2015 року та від 21.07.2015 року), в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, а також розглядати справу без участі представника на підставі наявних доказів у справі та із урахуванням судових рішень Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-6677/10/1370 від 21.04.2011 року та Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №49207/11/9104 від 06.10.2014 року.

Відповідач в судове засідання не прибув, конверт з ухвалою повернувся до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Згідно із ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Заперечень чи пояснень відповідача щодо даного адміністративного позову до суду не надходило. За таких обставин, суд на підставі ч.4 ст.128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа в судове засідання не прибула, конверт з ухвалою повернувся до суду з відміткою пошти «за даною адресою таких немає».

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України, у звязку з неприбуттям сторін у судове засідання, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Інспекцією ДАБК у Львівській області проведено перевірку звернення гр. ОСОБА_2 від 05.02.2010 року, скерованого Львівською облдержадміністрацією, з приводу влаштування позивачем балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, про що складено акт №13/01-з від 18.02.2010 року. Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 здійснив будівництво балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові (розширив існуючий балкон) без дозволу Інспекції ДАБК у Львівській області на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За результатами перевірки заступником начальника Інспекції ДАБК у Львівській області видано припис №1/25-з від 18.02.2010 року на реконструкцію існуючого консольного балкону квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, в якому ОСОБА_1 запропоновано здійснити демонтаж самочинно влаштованої частини балкону, а також у строк до 18.03.2010 року зобовязано письмово повідомити Інспекцію ДАБК у Львівській області про виконання вимог такого.

Правомірність даного припису встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-6677/10/1370 від 21.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №49207/11/9104 від 06.10.2014 року.

19.02.2010 року позивачем винесено постанову №1/34-з по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 за порушення ч. 3 ст. 96 КУпАП притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

20.04.2010 року Інспекцією ДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року з приводу демонтажу самочинно влаштованої частини балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові. Перевіркою встановлено, що припис Інспекції ДАБК у Львівській області №1/25-з від 18.02.2010 року не виконано, самочинно влаштовану частину балкону не демонтовано. За результатами згаданої перевірки складено акт проведення перевірки №43/04-з.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано вимог припису №1/25-з від 18.02.2010 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 року №687-XIV та Законом України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року №1699-ІІІ, який був чинний до 12.03.2011 року.

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 31 Закону України «Про планування і забудову територій» (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади. Порядок здійснення державного контролю за плануванням, забудовою та іншим використанням територій визначається законодавством.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю).

Згідно із ч. 16 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовники та підрядники під час створення об'єкта архітектури зобов'язані, серед іншого, забезпечувати будівництво об'єктів архітектури згідно з робочою документацією, застосовувати будівельні матеріали, вироби і конструкції, які відповідають державним стандартам, нормам і правилам і такі, що пройшли сертифікацію, якщо вона є обов'язковою.

Відповідно до приписів частин 1 та 7 статті 376 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Водночас, позивачем не надано доказів того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також доказів неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон пов'язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням вимог припису.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, зокрема, в ухвалі від 23.04.2015 року (справа №К/800/22069/14) та постанові від 21.05.2015 року (справа №К/800/40528/14).

Відтак, аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що належним предметом спору, тобто належним способом судового захисту, є звернення до суду з вимогами про знесення самочинного будівництва, при чому замовником робіт із знесення є Інспекція ДАБК, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду.

А тому, суд звертає увагу, що позивач, встановивши факт самочинного будівництва, повинен був би звернутись до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, оскільки відповідач в установлений строк добровільно не виконав вимоги, встановлені у приписі №1/25-з від 18.02.2010 року. Натомість, у справі, що розглядається, позивач просить відповідача зобовязати вчинити дії, а саме виконати вимоги припису №1/25-з від 18.02.2010 року.

Заявляючи такі позовні вимоги, Інспекція ДАБК у Львівській області перекладає свої обов'язки, в частині звернення до суду з вимогами про знесення самочинно влаштованої частини балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, тобто як замовник робіт, на відповідача шляхом звернення до суду з даним позовом.

У розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призведе до потрібних результатів, наслідків, що дає найбільший ефект.

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду діяв не у відповідності до повноважень та не у спосіб, визначений законом, а відтак, позовні вимоги Інспекції ДАБК у Львівській області, яку замінено правонаступником Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, до ОСОБА_1 про зобов'язання виконати вимоги припису №1/25-з від 18.02.2010 року, а саме демонтувати самочинно влаштовану частину балкону до квартири №46 у житловому будинку №17 на вул. Виговського у м. Львові, є такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 70-72, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 29.07.2015 року.

Суддя Клименко О.М.