Справа № 826/7939/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року № 826/7939/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі ~ відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.02.2015 №.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

27.05.2015 представник відповідача звернувся до суду з запереченнями, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

Не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, відповідач явку своїх представників у судове засідання не забезпечив.

З урахуванням неприбуття представника відповідача та відсутністю необхідності заслухати свідка та експерта, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.02.2015 за результатами документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, проведеної на підставі наказу відповідача від 22.01.2015 № 67, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві складено Акт №71/1-26-50-17-01- (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170, пп. пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176 ПК України, ст. 1087 ЦК України та п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637, та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму у розмірі 304136,40 грн.

23.02.2015 на підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № , яким у зв'язку з порушенням пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170, пп. пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176 ПК України, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 304136,40 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76034,10 грн.

Водночас, з аналізу Акту перевірки видно, що підставою для висновку відповідача про порушення позивачем пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170, пп.пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176 ПК України, ст. 1087 ЦК України та п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму у розмірі 304136,40 грн. стало непідтвердження фінансовими документами витрат у 2012 році у розмірі 1790300 грн. на придбання інвестиційних активів ТОВ «Алгоритм-Інвест», ТОВ «Вимпел-Групп», ТОВ «Інтегральні системи» та ЗAT «Мост-Інвест».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.пп. 170.2.1,170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 -170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

За змістом пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу. Фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податку. При цьому платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами чи деривативами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Відповідно до абз. «а» пп. 170.2.7 п. 170.2 ст. 170 ПК України для цілей цього пункту термін «інвестиційний актив» означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Отже, у випадку продажу корпоративного права (інвестиційного активу), об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб вважається інвестиційний прибуток, для визначення якого враховуються витрати, пов'язані із придбанням такого корпоративного права.

Фізична особа самостійно визначає суму доходів і витрат від операцій з інвестиційними активами, відображає фінансовий результат від таких операцій у річній декларації про майновий стан і доходи та сплачує ПДФО.

Як встановлено в Акті перевірки та підтверджується матеріалами справи, відповідно до поданої позивачем декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік №

останнім отримано дохід від операцій з інвестиційними активами на загальну суму у розмірі 1790300 грн., який зменшено на суму інвестиційних витрат у розмірі 1790300 грн.

З вказаної декларації також вбачається, що у графі «Сума доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу» вказано суму у розмірі 1790300 грн., у графі «Сума витрат на придбання інвестиційного активу» суму у розмірі 1790300 грн., в той час як у графі «Фінансовий результат операцій з інвестиційними активами (інвестиційний прибуток (+) або інвестиційний збиток (-)» зазначено « 0».

Також в Акті перевірки встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.09.2012, а також договорів купівлі-продажу частки у статному капіталі ТОВ «Алгоритм- Інвест», ТОВ «Вимпел-Групп» та ТОВ «Інтегральні системи» від 05.10.2012, укладених між позивачем та ОСОБА_2, позивач продав інвестиційних активів на загальну суму у розмірі 1790300 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати: на придбання інвестиційних активів ТОВ «Алгоритм4ивест» у розмірі 37800 грн. шляхом формування статутного капіталу, підтвердженням чого є виписка з банківського рахунку від 19.06.2007 щодо внесення коштів у розмірі 16800 грн. та прибутковий касовий ордер від 05.10.2012 № 1 на суму 21000 грн.; на придбання інвестиційних активів ТОВ «Вимпел-Групп» у розмірі 37800 грн. шляхом формування статутного капіталу, підтвердженням чого є виписки з банківського рахунку від 19.06.2007, від 09.02.2012 та від 05.10.2012 на вказану суму; на придбання інвестиційних активів ТОВ «Інтегральні системи» у розмірі 46000 грн. шляхом формування статутного капіталу, підтвердженням чого є виписка з банківського рахунку від 30.10.2007 та квитанція від 05.10.2012 № 36001566 на таку суму; а також на придбання інвестиційних активів ЗАТ «Мост-Інвест» у розмірі 6487800 грн., в тому числі 1668700 грн., шляхом формування статутного капіталу, підтвердженням чого довідка ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 15.10.2012 вих. № 1804/5/50-5.

Водночас, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на неможливість визначення у виписках з банківського рахунку від 09.02.2012 та від 05.10.2012 платника, оскільки з графи «призначення платежу» чітко вбачається, що кошти перераховані для формування статутного капіталу від ОСОБА_1

Поряд з цим, помилковими є твердження відповідача про те, що позивач продав прості іменні акції ЗАТ «Мост-Інвест», а не частку у статутному капіталі такого товариства, з огляду на те, що в силу вимог ст. 80 ГК України та Закону України «Про господарські товариства» статутний капітал акціонерного товариства поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, тобто статутний капітал фактично складається з певної кількості акцій, а отже, продаж таких акцій є продажем частки у статному капіталі акціонерного товариства.

За таких обставин, суд вважає, що корпоративні активи ТОВ «Алгоритм-Інвест», ТОВ «Вимпел-Групп», ТОВ «Інтегральні системи» та ЗАТ «Мост-Інвест» придбані та відчужені позивачем за однією і тією ж ціною, що підтверджується відповідними документами, та, відповідно, позивач у декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік правомірно зазначив про відсутність інвестиційного прибутку або збитку за результатами таких операцій.

Разом з тим, згідно з п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як вбачається з Акту перевірки, позивачу надіслано письмове повідомлення про запрошення від 22.01.2015 № 2/26-50-17-01-212 та копію наказу від 22.01.2015 № 67 про проведення документальної позапланової перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, позивач посилається на те, що за вказаним листом ним отримано повідомлення про запрошення від 22.01.2015 № 2/26-50-17-01-212, проте замість копії наказу від 22.01.2015 № 67 отримано копію наказу від 22.01.2015 № 68 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_3, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копія такого наказу.

Твердження відповідача про те, що копія наказу від 22.01.2015 № 68 помилково надіслана позивачу разом з повідомленням та копією наказу від 22.01.2015 № 67, судом до уваги не приймається, оскільки всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем не надано суду жодних доказів, зокрема, опису вкладення, на підтвердження того, що крім повідомлення та копії наказу від 22.01.2015 № 68, у надісланому позивачу листі також містилась копія наказу від 22.01.2015 № 67.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України, у зв'язку з чим, в силу вимог вказаної норми суд вважає, що посадові особи контролюючого органу не мали права розпочинати проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

Разом з тим, у постанові Верховного суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Згідно з ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що викладений в Акті перевірки висновок ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про порушення позивачем пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170, пп.пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176 ПК України, ст. 1087 ЦК України та п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству та дійсним обставинам справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 23.02.2015 № - безпідставним та неправомірним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду від 04.03.2013 р. у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 р. у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 р. у справі № К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правовірності винесення ним спірного рішення.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, необхідно позов задовольнити повністю та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.02.2015 № .

За таких умов, судові витрати у розмірі 10 відсотків ставки судового збору, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.02.2015 № , прийняте Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко