Справа № 815/3994/13-а
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3994/13-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретарів Музики І.О., Торубка М.А.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 (згідно паспорту)

представника позивача: Хайнак В.Д. (згідно ордеру та договору)

представника відповідача: Ятлук О.М. (згідно довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в списках особового складу, направлення до військово-медичного клінічного центру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків

В С Т А Н О В И В:

До суду, після касаційного перегляду надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , за результатом якого, після уточнення заявлених позовних вимог позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 № 79 від 26.04.2013 року, відповідно до якого він, ОСОБА_1 , був незаконно виключений зі списків в/ч НОМЕР_1 ; поновити його, ОСОБА_1 , в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 ; після поновлення в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 направити його як військовослужбовця до військово-медичного клінічного центру Південного регіону для проведення його обстеження та лікування; стягнути з відповідача на його, ОСОБА_1 , користь, середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 76 201, 24 грн. та невиплачену премію за квітень 2013 року в сумі 895, 05 грн.; стягнути з відповідача витрати, понесені за час розгляду справи в судах в сумі 4105, 53 грн.; стягнути з відповідача моральні збитки в сумі 5 000 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу начальника генерального штабу № 92 від 30.03.2005 року, він позивач був призначений на посаду командира військової частини НОМЕР_1 .

15.02.2013 року, відповідно до положень ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач був звільнений з військової служби у запас за п. «в» (за віком).

Позивач зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, наказом № 79 від 26.04.2013 року, він протиправно був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що зазначений наказ є фіктивним, через зазначення в ньому періоду з 14.03.2013 року по 27.04.2013 року, в якому позивач нібито знаходився у щорічній черговій відпустці.

Позивач зазначає, що відпускного квитка він не отримував та про його отримання ніде не ставив свій підпис, що є порушенням вимог Наказу Міністра оборони України № 400 від 11.11.1998 року «Про затвердження інструкції з діловодства у Збройних силах України».

Позивач зазначає, що посилання командування частини НОМЕР_1 , про те, що він знаходився у відпустці є безпідставним, оскільки 17.03.2013 року, він, позивач, передав печатку в/ч НОМЕР_1 , згідно розписки прапорщику ОСОБА_2 .

Позивач вказує на те, що згідно п. 3.7.14 Наказу № 400 від 11.11.1998 року «Про затвердження інструкції з діловодства у Збройних силах України», на наказах, директивах (крім наказів про склад добового наряду) підпис відповідальної особи повинен завірятися гербовою печаткою, крім того, гербовою печаткою завіряється підпис особи на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, фіксують факт витрати грошових коштів і матеріальних цінностей».

Позивач зазначає, що оскільки він передав печатку ОСОБА_2 , 17.03.2014 року, залишається невідомим, яким чином та коли саме поставлений відтиск гербової печатки на наказі № 50 від 14.03.2013 року.

Позивач вказує на те, що навіть якщо припустити його відпустку в період з 14.03.2013 року по 27.04.2013 року, він мав вийти 28.04.2013 року, оскільки цей день припадав на неділю, до військової частини він мав прибути 29.04.2013 року, але 26.04.2013 року, на підставі наказу № 79 по військовій частині НОМЕР_1 , його було виключено зі списків особового складу, тобто під час відпустки.

Крім того, позивач зазначає, що з 26.04.2013 року по 03.05.2013 року, він знаходився на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується виписним епікризом № 8594, згідно якого у позивача поставлений діагноз: вада розвитку сечової системи; підковоподібна нирка; сечокам`яна хвороба; стан після відходження каменю правого сечоводу; хронічний пієлонефрит, фаза активного запалення; ХННО; симптоматична (нейрогенна) артеріальна гіпертензія ІІ ст.; ризик ІІІ СНО; гіпертонічна ангіонатія сітківки, простиц короткозорий астигматизм 2 ОД обох очей, при гостроті зору з корекцією 1.0/1.0; лівобічна пахова кила. Позивач вказує на те, що через виключення його зі списків військовослужбовців, законність якого є предметом спору, він позивач, був позбавлений права безкоштовного лікування в війсково-лікувальних закладах як військовослужбовець.

Згідно виписного епікризу № 8594 від 03.05.2013 року, позивач, був звільнений від виконання службових обов`язків з 04.05.2013 року, терміном на 5 діб, про що він повідомив керівництво в/ч НОМЕР_1 про знаходження на стаціонарному лікуванні, про що свідчить копія телеграми від 26.04.2013 року та квитанція № 1/601 від 26.04.2013 року про оплату телеграми.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що його було виключено зі списків в/ч під час знаходження його на лікарняному, чим порушені його права передбачені Конституцією України та трудовим законодавством.

Також, позивач зазначає, що в порушення ст. 242 Указу президента України № 1153 «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» від 10.12.2008 року, згідно положень якої особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим продовольчим і речовим забезпеченням, а військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, його позивача. Було виключено зі списків частини 26.04.2013 року, тоді як грошові кошти були видані 17.05.2013 року та не в повному обсязі.

Крім зазначеного, позивач посилається на те, що згідно положень п.1.2 Наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання. Тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).

Згідно положень п. 2.1 цієї Інструкції вказано, що військовослужбовцям, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, що надаються в особливий період, інші додаткові відпустки, визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток».

На підставі викладеного, позивач вважає, що йому було безпідставно не виплачено премію.

Позивач зазначає, що у відповіді на його заяву про безпідставну невиплату премії, командиром в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , листом за № 55 від 19.01.2015 року було повідомлено, що премія позивачу повинна нараховуватись в/ч НОМЕР_3 , однак дані відомості позивач вважає неправдивими, оскільки в розглядаємий період він, позивач знаходився поза штатом у військовій частині НОМЕР_1 і грошове забезпечення йому нараховувала в/ч НОМЕР_1 , а не в/ч НОМЕР_3 .

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що командування частини НОМЕР_1 , за період часу з 01.04.2013 року по 27.04.2013 року, безпідставно не нарахувало йому премію.

Позивач зазначає, що його грошове забезпечення надійшло ще в березні 2013 року на розрахунковий рахунок в/ч НОМЕР_1 , однак вчасно позивачу виплачене не було.

Позивач зазначає, що йому як військовослужбовцю завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, котра виразилась в порушені його конституційних прав на відпочинок та лікування. Звільнення, позивача, під час відпустки, коли він знаходився на лікарняному, залишення його, як військовослужбовця без медичної допомоги, котра виражається в хірургічному втручанні, приниження його, позивача гідності на судових засідання в судах відповідачем. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 5 000 грн.

Позивач, також, вважає, що діями відповідача йому завдана матеріальна шкода, яку, станом на 23.01.2015 року, позивач розраховує наступним чином: безпідставно не нарахована премія за період часу з 01.04.2013 року по 27.04.2013 року розмір якої складає (994, 50 грн./30 днів х 27 днів) 895, 05 грн.; середнє місячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (згідно довідки без номеру та дати, котра підписана командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 ) у сумі: за квітень 2013 р. 3 763, 75 грн./30 днів х 3 дня = 376, 37 грн.; за травень 2013 р. грудень 2014 р. 3 763, 75 грн. х 20 місяців = 75 275 грн.; з 01.01.2015 року по 23.01.2015 року 3 763, 75 грн. /31 день х 23 дня = 2 792, 45 грн. Всього на суму 78 443, 82 грн.

Утримання за мінусом компенсації, за розрахунком позивача складає: квітень 2013 р. 97,60 грн./30 днів х 3 дня = 9,76 грн. ; травень 2013 року грудень 2014 року 97, 60 грн. х 20 місяців = 1 952 грн.; з 01.01.2015 року по 23.01.2015 року 97, 60 грн./31 дні х 23 дня = 72, 40 грн. Всього на суму 2 034, 16 грн.

Виплата грошового забезпечення, за розрахунком позивача складає: квітень 2013 року 3 656, 15 грн./30 днів х 3 дня = 365, 62 грн.; травень 2013 року грудень 2014 року 3 656, 15 грн. х 20 місяців = 73 123 грн.; з 01.01.2015 по 23.01.2015 р. 3 656, 15 грн./31 днів х 23 дня = 2 712, 62 грн. Всього на суму 76 201, 24 грн.

Також позивач просить стягнути витрати, пов`язані з розглядом справи до складу яких входить: отримання правової допомоги за договором з ПП ОСОБА_4 від 24.05.2013 року, на суму 4 000 грн.; поштовий збір за відправку касаційної скарги у розмірі 14, 88 грн.; оплата кур`єрської доставки по касаційній скарзі 20 грн.; відправка до в/ч НОМЕР_1 заяви про виплату грошового забезпечення 10, 80 грн.; відправка до в/ч НОМЕР_1 заяви про виплату грошового забезпечення 11, 75 грн.; вартість двох автобусних квитків Любашівка Одеса, Одеса - Любашівка для подачі позовної заяви 24.05.2013 року вартістю 115 грн.; вартість автобусного квитка Любашівка Одеса, для подачі клопотання до суду 30.05.2013 року вартістю 55 грн., повернення в смт. Любашівка попутним транспортом 50 грн., всього на суму 105 грн.; вартість двох автобусних квитків Любашівка Одеса, Одеса-Любашівка в судове засідання 17.06.2013 року, вартістю 115 грн.; вартість двох автобусних квитків Любашівка Одеса, Одеса Любашівка для подачі апеляційної скарги 10.07.2013 року, вартістю 115 грн.; вартість автобусного квитка Любашівка Одеса на розгляд апеляційної скарги 05.11.2013 року, вартістю 68, 30 грн.; повернення в смт. Любашівка попутнім транспортом 55 грн., всього на суму 123, 30 грн.; вартість автобусного квитка Любашівка Одеса для подачі заяви на отримання ухвали апеляційного суду 15.11.2013 року, вартістю 60 грн., повернення в смт. Любашівка попутнім транспортом 55 грн., всього на суму 115 грн.; вартість 15 літрів бензину, згідно чеку № 73280, за проїзд власним автомобілем в м. Одесу та повернення в смт. Любашівка, з заявою на отримання ухвали апеляційного суду, 13.11.2013 року, у розмірі 185, 97 грн.; вартість 29 літрів бензину, згідно чеку № 74620 та 20 літрів, згідно чеку № 74709 за проїзд своїм автомобілем в м. Одесу та повернення в смт. Любашівка, всього у розмірі 550, 39 грн., за подачу заяви на отримання ухвали апеляційного суду 18.11.2013 року; вартість 30 літрів бензину, згідно чеку від 20.11.2013 року на суму 571, 50 грн.; вартість 58 літрів, згідно чеку № 70190 на суму 644. 89 грн.; вартість 40 літрів бензину згідно чеку № 2073 на суму 672 грн.; витрати на сплату судового збору у розмірі 115 грн.; витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 53,17 грн.

В ході судового розгляду справи, позивач, представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, військової частини НОМЕР_1 , заявлені позовні вимоги не визнав, в задоволенні їх просив відмовити, суду пояснив, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 15.02.2013 року № 117, за віком. Оскільки ОСОБА_1 вже був звільнений, відповідно до положень п. 15 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», невикористана ним відпустка була надана йому за його бажанням. Так, підполковник ОСОБА_1 звертався до Командування Сухопутних військ Збройних сил України про надання йому невикористаної відпустки за 2013 рік. ОСОБА_1 , був виданий військовою частиною НОМЕР_3 відпускний квиток. Військовою частиною НОМЕР_1 , на підставі отриманого факсимільним зв`язком відпускного квитка ОСОБА_1 був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2013 року № 50 про вибуття колишнього командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 у чергову відпустку по 27 квітня 2013 року. По закінченню відпустки позивача, був виданий наказ командира частини НОМЕР_1 від 26.04.2013 року № 79 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків частини, що повністю відповідає положенням ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до відпускного квитка, виданого заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 був звільнений у чергову відпустку в м. Одеса на 45 діб з 14.03. 2013 року по 27.04.2013 року, за відомостями відпускного квитка військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинний був прибути у військову частину НОМЕР_1 - 28 квітня 2013 року, оскільки позивач вже був звільнений з військової служби він був зобов`язаний прибути у військову частину НОМЕР_1 за отриманням припису на направлення його на військовий облік до Суворовського РВК м. Одеси та отримання інших розрахунків з ним, так як ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 , 28 квітня не прибув, а прибув тільки 17 травня.

Доводи позивача, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 26.04. по 03.05.2013 року, у зв`язку з чим його виключення зі списків є протиправним, представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки телеграма про те що він знаходиться на лікуванні у госпіталі, надійшла до частини 29.04.2013 року о 08.10 годині, остання командуванням не розглядалась оскільки була надіслана не за підпорядкованістю та як така, що надійшла в частину після виключення позивача зі списків частини.

Представник відповідача суду повідомив, що кошти ОСОБА_1 виплачені в повному обсязі, недоплат або невиплат військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не здійснено, військова частина НОМЕР_1 , за першим зверненням ОСОБА_1 до каси частини (17 травня 2013 року) після звільнення з військової служби (27 квітня 2013 року) провела виплату необхідних коштів, у зв`язку з чим жодних порушень прав позивача військовою частиною не допущено, через що в задоволенні заявлених позовних вимог представник відповідача просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника 2733 складу ракетного палива (командира військової частини НОМЕР_1 ) Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на підставі контракту строком з 17.01.2012 року по 09.03.2013 року до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців у військовому званні «Підполковник» становить до 50 років.

Згідно положень п. в ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Позивачу по справі - 09.03.2013 року виповнилось 50 років.

Начальником Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.02.2013 року № 117, підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби за віком.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року, закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних сил України в частині позовних вимог до Генерального штабу Збройних сил України щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника Генерального штабу України № 117 від 15.02.2013 року.

Відповідно до положень п. 15 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі звільнення військовослужбовців зі служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх зі служби. Датою звільнення військовослужбовця є останній день відпустки.

Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_1 звертався до Командування Сухопутних військ Збройних сил України про надання йому невикористаної відпустки за 2013 рік, починаючи з 14.03.2014 року, про що свідчить його рапорт, який знаходиться в матеріалах справи (ар.с. 98 Т.1.).

Згідно витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 14.03.2013 року, підполковника ОСОБА_1 , колишнього командира військової частини НОМЕР_1 в м. Одеса вважати таким, що вибув у чергову відпустку на 45 діб з 14 березня по 27 квітня 2013 року. Підстава - відпускний квиток військової частини НОМЕР_3 .

Згідно пояснень представника відповідача, відпускний квиток позивачу був виданий військовою частиною НОМЕР_3 . Військовою частиною НОМЕР_1 на підставі отриманого факсимільним зв`язком відпускного квитка ОСОБА_1 був виданий вищезазначений наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 50, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на військову службу не виходив, розпорядок дня не виконував. Пізніше, 20 березня 2013 року, до військової частини НОМЕР_1 по електронній пошті надійшов відпускний квиток ОСОБА_1 . Відповідно до відпускного квитка, виданого заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 був звільнений у чергову відпустку в м. Одеса, строком на 45 діб з 14 березня по 27 квітня 2013 року, а не військовою частиною НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що відповідно до пункту 8.12. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170, військовослужбовцям які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Відповідно до директиви Міністра оборони України від 22 червня 2011 року № Д-322/1/05 2733 склад ракетного палива (військова частина НОМЕР_1 ) був підпорядкований Південному оперативному командуванню Сухопутних військ Збройних сил України, та переданий у безпосереднє підпорядкування Командуванню Сухопутних війсь Збройних сил України (командувачу), яке за умовним найменуванням має назву військова частина НОМЕР_3 .

Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики командування Сухопутних військ Збройних сил України від 27 січня 2015 року № 116/10/2/1/5 доведено до військової частини НОМЕР_1 про те, що: умовне найменування Командування Сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_3 ; 2733 склад ракетного палива Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ) підпорядкований Командуванню сухопутних військ Збройних сил України; командир військової частини НОМЕР_1 підпорядкований командувачу Сухопутних військ Збройних сил України.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що видача відпускного квитка позивачу мала проводити військова частина НОМЕР_3 .

За відомостями відпускного квитка, ОСОБА_1 повинний був прибути у військову частину НОМЕР_1 28 квітня 2013 року для отримання припису на направлення його на військовий облік до Суворовського РВК м. Одеси та отримання розрахунків, але в зазначений день позивач не прибув.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2013 року № 79, ОСОБА_1 з 27 квітня 2013 року був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В позовній заяві позивач стверджує, що в період з 26 квітня по 3 травня 2013 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-клінічному медичному центрі Південного регіону, про що повідомив відповідача телеграмою, а тому вказаний період повинен входити в строк відпустки.

Згідно пункту 191 положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Згідно з положеннями абз. 4 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 10.04.2009 року 3 170, військовослужбовці у разі неможливості їх виключення зі списків військової частини через об`єктивні причини: перебування військовослужбовця на лікуванні, проведення службового розслідування у випадку виявлення зловживань, нестачі матеріальних засобів тощо виключаються після повернення з лікування.

Судом встановлено, що телеграма позивача від 26.04.2013 року (арк. с. 99 Т.1) надійшла до частини 29.04.2013 року о 08:10 год. (розписка арк.. с. 99 Т.1), разом з тим командуванням військової частини НОМЕР_1 , вказана телеграма не розглядалася у зв`язку з тим, що була надіслана не за підпорядкованістю, оскільки повинна була надіслана на адресу військової частини НОМЕР_3 та у зв`язку з тим, що надійшла в частину вже після виключення позивача зі списків особового складу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач - військова частина НОМЕР_1 не порушила термінів виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та правомірно виключила позивача зі списків особового складу військової частини в останній день відпустки - 27 квітня 2013 року.

Відповідно до інформації про рахунок (наявність залишку коштів) військової частини НОМЕР_1 в управлінні Державної казначейської служби України у Любашівському районі Головного - управління Державної казначейської служби України в Одеській області станом на 18 квітня 2013 року залишок коштів за КПКВ 2101020 КЕКВ 2112 (грошове забезпечення військовослужбовців) кошти на виплату всіх виплат ОСОБА_1 були в наявності. Також, судом встановлено, що після виключення зі списків ОСОБА_1 27 квітня 2013 року кошти на рахунках військової частини також були в наявності, що підтверджується інформацією про рахунок станом на 08 травня 2013 року (а.с. 61-63 Т.1).

КЕКВ 2112 відповідно до наказу Міністра фінансів України від 21 червня 2012 року № 754 Про внесення змін до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 липня 2012 року за № 1199/21511, означає грошове забезпечення військовослужбовців:

1) грошове утримання (забезпечення);

2) заохочення;

3) відшкодування податку на доходи фізичних осіб;

4) одноразова грошова допомога при звільненні.

В ході судового розгляду справи, представник відповідача суду пояснив, що військовою частиною було відпрацьовано платіжне доручення № 128 від 16 травня 2013 року та 17 травня 2013 року, згідно грошового чеку була отримана готівка з АТ «Ощадбанк», що підтверджується випискою з банку, з видачею по касі частини готівки ОСОБА_1 , що підтверджується роздавальними відомостями.

Представник відповідача пояснив, що військова частина НОМЕР_1 раніше не могла отримати готівку, у зв`язку з тим, що у відповідності до заявки рахунку для встановлення загального ліміту залишку готівки в касу, порядку і строків здавання готівкової виручки, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2013 року № 2 та заявки розрахунку в касі на 2013 рік було встановлено ліміт каси 316, 10 грн., тому раніше провести виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік військова частина, позивачу не могла. Роздавальні відомості на виплату належних ОСОБА_1 коштів відпрацьовувались окремо, тому що в одній відомості два командира зазначено бути не може.

Судом встановлено, що усі грошові кошти належні до виплати, позивач, після неодноразових звернень посадових осіб військової частини НОМЕР_1 до нього, отримав лише 17 травня 2013 року. Видача коштів позивачу через касу фінансово-економічної служби (бухгалтерії) проведена: за роздавальною відомістю № 64 - грошова допомога при звільнені на суму 60060,00 грн.; за роздавальною відомістю № 65 - грошове забезпечення на суму 4390,87 грн.; за роздавальною відомістю № 66 - грошова допомога на оздоровлення на суму 3656,15 грн.; за роздавальною відомістю № 67 - індексації грошового забезпечення на суму 559,51 грн. (а.с. 57-60 Т.1).

Таким чином судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти позивачу виплачені 17.05.2013 року у повному обсязі, про що засвідчено особистим підписом позивача.

Позивач зазначає, що в період з 26 квітня по 03 травня 2013 року, він знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово клінічному медичному центрі Південного регіону, про що повідомив військову частину телеграмою.

Представник відповідача по зазначеній обставині суду пояснив, що телеграма ОСОБА_1 надійшла до частини 29.04.2013 року 8.10, що підтверджується копією розписки. Командуванням частини дана телеграма не розглядалась, оскільки була надіслана не за підпорядкованістю, оскільки повинна була бути надіслана до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до положень п. 5 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

Виходячи з положень зазначеної статті закону, позивач після одужання мав звернутися до військової частини НОМЕР_3 , яка його звільнила у чергову відпустку з клопотанням про продовження йому відпустки, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, з урахуванням того, що в період з 28 квітня 2013 року по 17 травня 2013 року позивач не прибував до військової частини НОМЕР_1 за приписом про направлення його на військовий облік та отриманням ним інших розрахунків відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2013 року № 79 та на адресу військової частини НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_3 не надходило жодних розпорядчих документів щодо продовження позивачу чергової відпустки, в тому числі перенесення дати звільнення зі служби, суд дійшов до висновку, що відповідач - військова частина НОМЕР_1 не порушила термінів виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та правомірно виключила позивача зі списків особового складу військової частини в останній день відпустки - 27 квітня 2013 року

Щодо несвоєчасності виплати позивачу грошового забезпечення, судом встановлено, що позивач в період з 26.04.2013 року по 15.05.2013 року не з`являвся до військової частини НОМЕР_1 для отримання усіх належних йому для виплати грошових коштів, що підтверджується копіями бланків одноразових перепусток на адміністративну територію та копією книги обліку видачі одноразових перепусток, разом з цим з пояснень свідка ОСОБА_6 (Начальник юридичного відділу Штабу Сухопутних військ ЗСУ) порушення терміну сплати мало місце, оскільки за відомчими наказами ОСОБА_1 мав бути розрахованим в останній день відпустки, за дане порушення командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, визначено порядок преміювання військовослужбовців.

Відповідно до положень п. 31.1 Інструкції встановлено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних сил України, мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Згідно з положеннями пункту 31.4 інструкції, виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин на підставі наказу вищих командирів/начальників), який видається до 5 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

На підставі зазначеного пункту, військовослужбовцям, які мають право на одержання за основними посадами додаткових видів грошового забезпечення, установлених відповідними пунктами Інструкції, в тому числі пунктом 31.1 цієї інструкції, які тимчасово вибули з військової частини зі збереженням посад за місцем служби, виплата цих додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі премії, не припиняється в разі вибуття у відпустку зі збереженням грошового забезпечення за час перебування у відпустці.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2013 року № 79 ОСОБА_1 виключений 27.04.2014 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за посадою командира військової частини НОМЕР_1 .

В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що премія за березень 2013 року ОСОБА_1 була виплаченою відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (командира військової частини НОМЕР_3 вищого командира) від 05.04.2013 року № 150.

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що рішення про преміювання приймається Командуванням Сухопутних військ (Військова частина НОМЕР_3 ), премія виплачується за попередній місяць за рішенням вищого начальника, тобто командир військової частини НОМЕР_1 рішення про нарахування премії не приймає. Крім того, нарахування премії є правом керівництва, а не його обов`язком.

Премія за квітень 2013 року, позивачу у військовій частині НОМЕР_1 не виплачувалася, оскільки у витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 07.05.2013 року № 206, позивач ОСОБА_1 як військовослужбовець вже не зазначався.

З урахуванням встановлених обставин, правових підстав для нарахування позивачу премії за квітень 2013 року командуванням військової частини НОМЕР_1 , судом не встановлено.

Позивач по справ просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити його на лікування в заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України, у зв`язку з тим, що йому необхідне лікування.

Відповідно до положень п. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовозобов`язані мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я.

В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 являється учасником бойових дій та користується правами ветерана військової служби, а тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів та першочергове медичне обстеження, диспансеризацію та госпіталізацію.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, позовні вимоги позивача щодо поновлення в списках особового складу військової частини, направлення його як військовослужбовця до військово-медичного клінічного центру Південного регіону для проведення лікування, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, премії за час вимушеного прогулу та моральних збитків є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншими порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом. Якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно положень п. 4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачами, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями, бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

В ході судового розгляду справи позивачем не було доведено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди та її розрахунок, не надано підтвердження моральних втрат, як прояв дійсних негативних наслідків.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в частині стягнення моральної шкоди, заявлений позов є не обґрунтованим, недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; витрати пов`язані із прибуттям до суду; витрати пов`язані із залученням свідків. Спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з оглядом доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позовні вимоги свого підтвердження, за результатом розгляду справи не знайшли, підстави для розподілу судових витрат на користь позивача у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в списках особового складу, направлення до військово-медичного клінічного центру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в списках особового складу, направлення до військово-медичного клінічного центру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків.

24 липня 2015 року.