Справа № 808/1980/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року 16:53Справа № 808/1980/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Одинця Є.І та представників

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

третьої особи: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Легардо Груп»

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Легардо Груп» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 березня 2015 року №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 02 березня 2015 року ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення, яким ТОВ «Співдружність-Сервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 199 632,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 99 816,00 грн. Вважає, що грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 199632,00 грн. та штрафні санкції у сумі 99 816,00 грн. (загальна сума - 299 448,00 грн.) нараховані позивачеві неправомірно, оскільки будь-яких порушень вимог податкового законодавства ТОВ «Співдружність - Сервіс» допущено не було. Також зазначає, що неможливість податкового органу провести зустрічну звірку контрагента ТОВ «Співдружність-Сервіс» не є доказом фіктивності господарських операцій, здійснених платником податків. Договір № 1809/-1/14 від 18.09.2014 року станом на сьогоднішній день є чинним. Вчинені за ним правочини не були визнані нікчемними у передбаченому законодавством порядку, а отже у податкового органу відсутні правові підстави посилатися на нездійснення господарських операцій і формування штучного податкового кредиту. Реальність придбання товарів ТОВ «Співдружність - Сервіс» у ТОВ «Легардо Груп», що стало підставою для нарахування податкового кредиту, підтверджується всіма необхідними первинними та бухгалтерськими документами. Придбані ТОВ «Співдружність - Сервіс» товари були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані підприємством на підставі накладних, частково оплачені, та в подальшому використані позивачем для виготовлення власної продукції, що в свою чергу призвело до змін в активах ТОВ «Співдружність - Сервіс» та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків. Внаслідок цього у позивача виникло право щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з ТОВ «Легардо Груп».

В судовому засіданні, 23 червня 2015 року, представники позивача підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Також, надали суду копію договору складських приміщень, куди транспортувався товар та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким транспортувався товар.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що згідно реєстру податкових накладних контрагента позивача ТОВ «Легардо Груп» у вересні 2014 року купував зовсім інший товар ніж той, що реалізовував позивачу. ТОВ «Легардо Груп» не мав змоги виробити сталь різних марок. Згідно даних інформаційної бази відсутня інформація щодо основних засобів третьої особи, чисельності працюючих, наявності виробничих потужностей, активів необхідних для виробництва та поставки товарів. З огляду на зазначене, податковий орган зробив висновок, що взаємовідносини між підприємствами ТОВ «Співдружність - Сервіс» та ТОВ «Легардо Груп» базуються на можливості отримання податкової вигоди у вигляді первинних документів на постачання сталі різних марок без настання реальних господарських операцій повязаних з продажем товару по яким неправомірно формується податковий кредит. Крім того, від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві поступила податкова інформація щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Легардо Груп».

Представник відповідача вважає, що товари від ТОВ «Легардо Груп» фактично не поставлялися, тому ТОВ «Співдружність - Сервіс» сума ПДВ не повинна бути віднесена до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду. Отже, якщо товари фактично не поставлені то вони ніяк не можуть бути використані у господарських операціях. Таким чином, ТОВ «Співдружність - Сервіс» отримано податкові накладні від ТОВ «Легардо Груп» без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. 11 червня 2015 року від ТОВ «Легардо Груп» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа підтвердила факт здійснення господарських операцій з позивачем та просила суд задовольнити позовні вимоги.

Фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні, 23 червня 2015 року, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» () зареєстроване за адресою: 69068, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Офіцерська, буд. 32, знаходиться на податковому обліку у ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя та є платником ПДВ, що підтверджується Свідоцтвом платника ПДВ від №12013768.

В період часу з 12.02.2015 по 16.02.2015 фахівцями Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Співдружність - Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Легардо Груп» за період вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 16 лютого 2015 року №21/08-30-2211/31278992 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Співдружність - Сервіс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Легардо Груп» (код за ) за період вересень 2014 р.» (далі ОСОБА_2 перевірки).

Відповідно до висновків ОСОБА_2 перевірки (стор.11 ОСОБА_2), перевіркою встановлено порушення: ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1, п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Мін'юсті України 05.06.1995 р. за № 168/704, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 та 200.2 ст. 200, п.п. 198.1, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у вересні 2014 року на суму 199 632 грн.

Як вбачається зі змісту ОСОБА_2 перевірки, до вказаних висновків відповідач дійшов на підставі наступних обставин.

Згідно з наданими до перевірки документами ТОВ «Легардо Груп» реалізувало в адресу ТОВ «Співдружність - Сервіс» сталь різних марок. Однак з Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Легардо Груп» у вересні 2014 р. купував наступи товар: ущільнювач дверей ВАЗ 2109, опалювальний пристрій Volcano VR 2 (водяний теплообмінник), оболонка ковбасна Fabios FG 55 mm ЛC гофрірована, наконечники під гвинт з ізоляцією RV 1.25-3.5: (100 шт, оболонка білкова «Фабіос» FGC-2 45, АКБ 6СТ - 60 А (1) FORSE (шт), наконечники під гвинт з ізоляцією RV 2-5 (100шт), гетінакс лист 10*1030*2070мм, крохмаль картопляний екстра, тканина полі котон РС52/48% пігментне фарбування конструкція: 30X30/78X65 ширина: 220 см відкр.кром., гетінакс лист 10*1030*2070мм, комплект для ремонту диска зчеплення автомобіля ВА32106 (2121), тканина полі котон РС52/48% пігментне фарбування конструкція: 30X30/78Х65 ширина: 220 см відкр.кром, прокладка ГБЦ, тканина полі котон PC52/48% пігментне фарбування конструкція: 30X30/78X65 ширина: 220 см відкр.кром., біоцель 60 харчові волокна, триполіфосфат натрію, тканина полі котон РС52/48% пігментне фарбування конструкція: 30X30/78X65 ширина: 220 см відкр.кром., тканина полі котон РС52/48% пігментне фарбування конструкція: 30X30/78Х65 ширина: 220 см відкр. кром.

Тобто, ТОВ «Легардо Груп» у вересні 2014р. купував вищезазначений товар, а реалізовував сталь різних марок. Таким чином, аналізом зареєстрованих податкових накладних можна простежити, що фактично по ТОВ «Легардо Груп» наявні факти коли товар, що було придбано не реалізується, а відбувається лише документальне оформлення операції з реалізації інших товарів, робіт, послуг на адресу покупців, тобто фактично відбувається «розрив» ланцюга постачання, з чого можна зробити висновок лише про документальне оформлення операцій з придбання та поставки товарів або зі штучного збільшення вартості товарів, робіт, послуг по ланцюгу поставки без доведення побічних витрат на таке зростання (транспортних, вантажних послуг, послуг зберігання, модернізації тощо). У зв'язку з зазначеним неможливо відстежити товарний баланс операцій та здійснення операцій купівлі - продажу у просторі і часі.

Згідно інформації про види діяльності, відповідно даних інформаційної бази АІС «Реєстр платників податків», ТОВ «Легардо Груп» мало право здійснювати «вид діяльності посередників у торгівлі товарами широкого асортименту». Тобто ТОВ «Легардо Груп» не мав змоги виробити сталь різних марок. Також, згідно даних інформаційної бази відсутня інформація щодо основних засобів ТОВ «Легардо Груп», чисельності працюючих, наявність виробничих потужностей, активів необхідних для виробництва, поставки товарів.

З огляду на зазначене податковим органом зроблено висновок, що взаємовідносини між підприємствами ТОВ «Легардо Груп» та ТОВ «Співдружність - Сервіс» базуються на можливості отримання податкової вигоди у вигляді первинних документів на постачання сталі різних марок без настання реальних господарських операцій пов'язаних з продажем товару по яким неправомірно формується податковий кредит

Крім того від ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві надійшла податкова інформація, згідно якої: у відповідності до пункту 74.2 статті 74 Податкового кодексу України зібрано податкову інформацію щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Легардо Груп» , з питань підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період вересень 2014 року.

Також в ОСОБА_2 перевірки зазначено, що в товарно-транспортних накладних, наданих позивачем на підтвердження перевезення товару від ТОВ «Легардо Груп» на адресу ТОВ «Співдружність-Сервіс» відсутня будь-яка інформація щодо вантажно-розвантажувальних операцій.

На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки, 02 березня 2015 року ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення, яким ТОВ «Співдружність-Сервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 199 632,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 99 816,00 грн.

Не погоджуючись з висновками ОСОБА_2 перевірки та винесеним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Співдружність-Сервіс» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в я кому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 №969 (який набрав чинності з 10.01.2011), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Крім того, згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковим зобовязанням (для цілей розділу V цього Кодексу) визначається загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Порядок складання та використання податкової накладної визначено у ст. 201 Кодексу, відповідно до якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді або в електронній формі… Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (п.п. 201.10 ст. 201 Кодексу).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З аналізу зазначених вище норм законодавства випливає, що для виникнення податкового зобовязання у платника податку має бути наявним факт оплати товару або факт поставки товару покупцю.

Також, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З матеріалів справи встановлено, що 18.09.2014 року між ТОВ «Співдружність - Сервіс» і ТОВ «Легардо Груп» було укладено договір № 1809/-1/14 (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) ТОВ «Легардо Груп» (Продавець) зобов'язалося поставити ТОВ «Співдружність - Сервіс» (Покупцю) матеріали, комплектувальні, технологічне оснащення (Товар) в асортименті, кількості та по ціні, що оговорюються додатково, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Товар згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору орієнтовна сума договору на момент його укладення складає 5000000,00 грн. (п'ять мільйонів грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 20% - 833333,33 грн. Умови оплати за Товар - протягом 12 місяців після отримання Товару.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами і діє до виконання зобов'язання за договором.

Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Договір № 1809/-1/14 від 18.09.2014 року станом на сьогоднішній день є чинним. Вчинені за ним правочини не були визнані нікчемними у передбаченому чинним законодавством порядку.

Доказів іншого відповідачем не надано.

Таким чином у податкового органу відсутні правові підстави посилатися на нездійснення господарських операцій і формування штучного податкового кредиту.

Аналогічну позицію висловив Вищий адміністративний суд України у постанові гід 14.11.2012 p. № К/9991/50772/12: «Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законом порядку».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частині 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Стосовно реальності господарських операцій суд зазначає наступне.

На виконання Договору ТОВ «Легардо Груп» поставило ТОВ «Співдружність - Сервіс» Товари за видатковими накладними:

1) видаткова накладна ЛГ-092960 від 29.09.2014 , за якою було поставлено сталь Р6 М5 ФЗ К8МП Ф8 у кількості 400 кг та сталь Р12 М3 К5 Ф2МП Ф30 у кількості 450 кг на загальну суму 559 200,00 грн. (ПДВ - 93 200,00 грн.);

2) видаткова накладна ЛГ-0930154 від 30.09.2014, за якою було поставлено сталь Р12 МЗ К5 Ф2МП Ф20 у кількості 488 кг та сталь Р13 М3 К5 Ф2МП Ф80 у кількості 480 кг на загальну суму 638 592,00 грн. (ПДВ - 106 432,00 грн.).

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Легардо Груп» виписало Позивачеві податкову накладну від 29.09.2014 № 534 та податкову накладну від 30.09.2014 №702.

Також, ТОВ «Співдружність - Сервіс» здійснило часткову оплату придбаних Товарів на розрахунковий рахунок ТОВ «Легардо Груп»: платіжним дорученням від 17.10.2014 р. №3366 на суму 45 200 грн. та від 17.10.2014 № 3365 на суму 50 623 грн. (остаточний термін оплати за Товари, придбані за видатковою накладною ЛГ-092960 від 29.09.2014 р. - до 29.09.2015 p.; за видатковою накладною ЛГ-0930154 від 30.09.2014 р. - до 30.09.2015 p.).

Для підтвердження оприбуткування товарів позивачем наявності змін в його активах позивачем також надано до матеріалів справи:

1. реєстр прибуткових накладних за вересень 2014 року;

2. оборотно-сальдову відомость по рахунку 631 за вересень 2014 року;

3. картку рахунку 631 за вересень 2014 року (за рахунком на оплату постачальника 5 від 29.09.2014);

4. оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 за вересень 2014 року (номенклатура: сталь Р6М5К8Ф3МП ф8);

5. оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 за вересень 2014 року (номенклатура: сталь Р12М3К5Ф2МП ф30);

6. оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 за вересень 2014 року (номенклатура: сталь Р13М3К5Ф2МП ф80);

7. оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 за вересень 2014 року (номенклатура: сталь Р12М3К5Ф2МП ф20);

8. картку рахунку 631 за вересень 2014 року (за рахунком на оплату постачальника 6 від 30.09.2014).

Транспортування Товарів здійснив перевізник ФОП ОСОБА_4.

ФОП ОСОБА_4 є платником єдиного податку. Видом господарської діяльності зазначеного підприємця є діяльність вантажного автомобільного транспорту, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії А №882821.

03 січня 2012 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір №1.01/12 на перевозку вантажів автомобільним транспортом.

02 січня 2014 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 до договору №1.01/12, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2016.

Перевезення товару підтверджується виданими товарно-транспортними накладними від 29.09.2014 та від 30.09.2014 (товарно-транспортні накладні виписані за формою, встановленою додатком 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за № 128/2568).

Факт виконання робіт з перевезення товару та їх вартість підтверджується ОСОБА_2 №ОУ-0000043 здачі прийняття робіт (надання послуг).

Оплата виконаних робіт з перевезення товару підтверджується платіжним дорученням №106 від 01.10.2014 та платіжним дорученням №3278 від 10.10.2014.

Також, позивачем надано суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ держ.номер АР2819СЕ, яким транспортувався товар.

Товари поставлялись на складські приміщення позивача, які ним орендовані ПАТ «Мотор Січ» на підставі договору оренди майна №11624/13-К(УСиСР) від 21.10.2013 з додатковими угодами.

Вказані складські приміщення мають площу 2437,7 м.кв. та розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. Кругова, 132.

Факт оприбуткування отриманого товару на складах та його подальше використання у власній господарській діяльності підтверджується також довідкою позивача №586 від 22.05.2015, відповідно до якої:

Отримано від ТОВ «Легардо Груп» матеріали:

по видатковій накладній № 2960 від 29.09.2014:

- сталь Р6М5Ф3К8МП ф8 - 400,0 кг. залишок на складі 400 кг;

- сталь Р12М3К5Ф2МП ф30 - 450,0 кг. із них видано на виробництво для виготовлення продукції для AO «МОТОР СІЧ» згідно договору №0966/14-Д(ИО) - 78,1 кг., на випробовування в лабораторію 7,2 кг., залишок 304,7 кг.

по видатковій накладній № 0930154 від 30.09.2014:

- сталь Р12М3К5Ф2МП ф20 - 488,0 кг. , із них 43,4 кг. використано на виготовлення продукції, яка реалізована AO «МОТОР СІЧ» згідно договору № 0966/14-Д (ПО) від 06.12.2013, залишок на складі 444,6 кг.;

- сталь Р13М3К5Ф2МП ф80 - 480,0кг,залишок на складі 480,0 кг.

Вищезазначений договір позивача з ПАТ «МОТОР СІЧ» долучено до матеріалів справи.

Також, рух товарів як на складі так і зі складу підтверджується карткою рахунком 201 за період з 29.09.2014 по 21.05.2015.

Крім того, факт реальності господарської угоди та поставки товару підтвердило ТОВ «Легардо Груп» в наданих до суду поясненнях.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», ст. 44 Податкового кодексу України, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Щодо наданих представником відповідача пояснень гр.ОСОБА_5 директора ТОВ «Легардо Груп», в яких він стверджує що ніколи не чув про ТОВ «Легардо Груп» та ніякі договори від імені зазначеного підприємства не укладав. Суд зазначає, що з наданих пояснень не вбачається в рамках чого (якої справи) вони надавались. Також, відповідачем не надано жодних доказів щодо порушення будь-яких кримінальних справ відносно за фактом фіктивної (незаконної) діяльності ТОВ «Легардо Груп» чи осіб, які мали відношення до його створення та діяльності. Станом на вересень жовтень 2014 року ТОВ «Легардо Груп» здійснював господарську діяльність, про що зазначив безпосередньо відповідач у ОСОБА_2 перевірки.

Більш того, 11.06.2015 на адресу суду надійшли пояснення від ТОВ «Легардо Груп», які підписані директором підприємства гр.ОСОБА_5 та в яких останній підтверджує факт реальності господарських правовідносин та поставки товару на адресу позивача.

Також, суд критично відноситься до посилання відповідача, що ТОВ «Легардо Груп» у вересні 2014 року купував зовсім інший товар ніж той, що реалізовував позивачу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Пунктом 2 та п. 5 ч.1 ст. 6 Господарського кодексу України встановлено, що загальними принципами господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Статтею 42 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 1 ст.43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Податковим органом досліджувалась придбання товару третьою особою лише у вересні 2014 року, проте товар, зазначений в договорі №1809/-1/14 від18.09.2014 міг бути придбаний третьою особою раніше вказаного періоду. Документальні докази того, що до вересня 2014 року ТОВ «Легардо Груп» не придбавав товар, який є предметом вищезазначеного договору, в ОСОБА_2 перевірки не зазначені та відповідачем не надані.

Крім того, сам по собі акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є доказом незнаходження ТОВ «Легардо Груп» за юридичною адресою та не здійснення ним господарських правовідносин з позивачем, оскільки, така звірка не відбулась з тих чи інших обставин, а інших доказів на підтвердження обставин викладених в ОСОБА_2 перевірки відповідачем не надано.

Стосовно посилання відповідача, що від ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві надійшла податкова інформація, в якій було зазначено, що аналізом звітності з ПДВ за вересень 2014 року встановлено факти формування податкового кредиту по операціях з фіктивними підприємствами, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту слід зазначити, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обовязку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 по справі ЗАТ

«Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновок податкового органу, викладений в акті перевірки від 16 лютого 2015 року № 21/08-30-2211/31278992, про порушення ТОВ «Співдружність-Сервіс» вимог ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1, п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Мін'юсті України 05.06.1995 р. за № 168/704, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 та 200.2 ст. 200, п.п. 198.1, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є помилковим та спростовується дослідженими під час розгляду справи доказами.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.03.2015 № слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківуському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 02 березня 2015 №000036202.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко