Справа № 804/12130/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ К/800/28303/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, третя особа - колишній начальник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області Кучин Ігор Віталійович, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, третя особа - колишній начальник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області Кучин Ігор Віталійович, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом від 13 серпня 2013 року №79-к ОСОБА_2 був звільнений з посади головного бухгалтера - завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності за власним бажанням з 13 серпня 2013 року на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

Листом начальника Держспоживінспекції у Дніпропетровській області Бесєди М.В. від 13 серпня 2013 року №03/01-26/2051 позивача було запрошено для одержання трудової книжки.

Судами встановлено, що з копії книги обліку руху трудових книжок вбачається, що позивач отримав трудову книжку 30 серпня 2013 року.

Відповідно частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Оскільки позивачем наказ від 13 серпня 2013 року №79-к про звільнення не оскаржено в частині дати звільнення, а матеріали справи містять лист від 13 серпня 2013 року №03/01-26/2051, яким позивача запрошено для одержання трудової книжки, то доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки є помилковими.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачу за рахунок установи було оплачено листи непрацездатності АВЮ №573070 від 01 лютого 2013 року, АВЮ №458322 від 11 лютого 2013 року, АГГ №146898 від 12 березня 2013 року, АВЮ №458381 від 13 березня 2013 року, також зазначено про сплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за періоди з 03 січня 2012 року по 02 січня 2013 року та з 03 січня 2013 року по 02 січня 2014 року згідно наказу про звільнення від 13 серпня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо безпідставності доводів позивача про те, що він повинен був бути звільненим 12 березня 2013 року, оскільки наказ від 13 серпня 2013 року №79-к про звільнення ним оскаржено не було.

Крім того, щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки, то наданими довідками підтверджено розрахунок з позивачем.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, третя особа - колишній начальник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області Кучин Ігор Віталійович, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

В.В. Швець