Справа № 818/1908/15
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р. Справа №818/1908/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.

за участю секретаря судового засідання - Кохан Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Олійника А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому з урахуванням уточнень просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення індексації грошового забезпечення та щодо не нарахування та не виплати даних коштів, як складових грошового забезпечення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення з 12.04.2015 р. по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести індексацію грошового забезпечення включаючи одноразові грошові виплати, як складових грошового забезпечення, та сплатити належну суму;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в сумі 10 317 гри. 60 коп. (десять тисяч триста сімнадцять гривень шістдесят копійок).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації 10.04.2014р., а звільнений в запас 12.03.2015 р.

Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», ст. 33 ЗУ «Про оплату праці», а також ст. 95 КзПП України (далі - Кодекс), заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Позивач вважає, що оскільки відповідач не провів індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.14 по 12.03.15 рр., це свідчить про порушення вищезазначених нормативних актів та його законних прав.

Також позивач зазначає, що статтями 47, 116 Кодексу регламентовано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Разом з цим, ст. 117 Кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, на день звільнення позивача, а саме 12.03.15р., відповідачем не було виплачено грошове забезпечення за березень 2015 р. (яке було виплачене 30.03.2015р.) та одноразову грошову допомогу, обов`язковість виплати якої передбачена абз. 7 п. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, позивач стверджує, що порушенням його законних прав, а саме невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення трудових прав, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що полягає у відчутті приниження через доволі значну, затримку у виплаті заробітної плати, а також через сам факт порушення конституційних прав, неможливість задоволення своїх духовних та економічних потреб, що в такий скрутний час відобразилось в хвилюванні за своє майбутнє та майбутнє своєї сім`ї, а саме матері-пенсіонера, яка має проблеми зі здоров`ям. Зважаючи на вищевикладене, позивач вимагає від відповідача компенсації моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні а позовних вимог відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку від 17 вересня 2014 р. № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією» виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання. Відповідна заявка на кошти для виплати була направлена Сумським ОВК 20.02.2015 р.

Відповідно до ч. 5.33 ст. 5 Наказу Міністерства оборони України №590 від 12.11.2010 р. « Про затвердження Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України» з метою своєчасного та повного отримання коштів, відповідно до затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету та плану спеціального фонду, протягом поточного місяця військова частина здійснює аналіз стану виконання кошторису, уточнює потребу в коштах на наступиш місяць та до 20 числа кожного місяця подає заявки та розрахунки заявленої потреби в коштах: до забезпечувального фінансового органу за статтями, які знаходяться у віданні фінансової служби; до служб забезпечення органів військового управляння за статтями, які знаходяться у їх віданні. Після чого відповідні списки були направлені до державного казначейства для виплат, де протягом двох днів проходили опрацювання.

Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_3 зі свого боку зробив все можливе для своєчасності виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям при звільненні, а так як фінансування на пряму залежить від державного бюджету, ІНФОРМАЦІЯ_3 ні як не міг вплинути на дату виплати. Також на момент звільнення позивача демобілізувалось ще 400 військовослужбовців і треба брати до уваги, що з приводу їх також виконувались відповідні розрахунки та необхідний був час для опрацювання документів.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.04.14р. №17 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації (а.с. 6). Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015р. №5 - ОП за пп. «а» п. 3 ч.8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 був звільнений в запас та наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.03.2015 №42 виключений із списків особового складу ОВК та всіх видів забезпечення (а.с. 7).

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідач за період з 10.04.2014 по 12.03.2015 не проводив індексацію грошового забезпечення позивача (а.с. 60). Суд вважає, що не проведення індексації грошового забезпечення є порушенням норм законодавства з боку відповідача.

Так, правовідносини, з приводу яких винник спір, регулюються Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-ХІІ) який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2-4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон України №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Абзацом 4 частини 1 статті 2 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Статтею 4 Закону України №1282-ХІІ передбачені підстави для проведення індексації.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

З наведених норм вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації, за виключенням виплат, що мають разовий характер, зазначене також підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 20 серпня 2013 року №152/10/136-13.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо проведення індексації грошового забезпечення є обґрунтованими та підлягають задоволенню за виключенням вимоги щодо індексації одноразових грошових виплат. Оскільки бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення суперечить нормам чинного законодавства України та є протиправною, відтак суд вважає що і ці позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не проводилась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001, № 159 (далі по тексту Закон №2050-ІІІ та Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону N 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата, грошове забезпечення).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону N 2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування. Такого правового висновку дійшли колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року N 6-131цс12 та колегія суддів Судової палата в адміністративних справах Верховного Суду, у постанові від 18.11.2014 № 21-518а14.

Відповідно до п.3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, виходячи із зазначеної норми Порядку №159 компенсації підлягають доходи з урахуванням суми індексації, враховуючи що відповідач своєчасно не нараховував та не виплачував позивачу сум індексації грошового забезпечення, вказані суми підлягають компенсації згідно з цим Порядком та Законом №2050-ІІІ, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на те що грошове забезпечення за березень 2015 р. та одноразову грошову допомогу йому були виплачені несвоєчасно, не в день звільнення, а 30.03.2015р. суд зазначає, що відповідно до змісту ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів які не мають разового характеру. Отже, враховуючи, що грошове забезпечення за березень 2015 р. було виплачене позивачу в межах того ж місяця, а грошова допомога носить разовий характер, дані суми не підлягають компенсації, а позовні вимоги і цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення з 12.04.2015 р. по день фактичного розрахунку відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, суд зазначає.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України їх права і обов`язки регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженим Указом Президента України, від 10.12.2008, № 1153/2008.

Відповідно до п.5 вказаного Положення, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При цьому, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджена Наказом Міноборони, від 11.06.2008, № 260.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в Збройних силах України, а не працював в Сумському обласному військовому комісаріаті на умовах трудового договору чи інших умовах.

З системного аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що порядок проходження військової служби громадянами України зокрема, в Сумському об`єднаному військовому комісаріаті, а також порядок і умови виплати їм грошового забезпечення, регулюється спеціальним законодавством України.

При цьому, суд зазначає, що норми загального законодавства застосовуються для врегулювання (розв`язання) відповідних правовідносин у випадках, коли такі правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства.

В той же час, в даному випадку, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються саме нормами спеціального законодавства, що виключає застосування загальних норм, закріплених в Кодексі законів про працю України.

Крім того, суд звертає увагу на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13, пунктом 2 якої закріплено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Таким чином, суд доходить висновку, що Кодекс законів про працю України не регулює питання проходження військової служби громадянами України. Такі відносини регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженим Указом Президента України, від 10.12.2008, № 1153/2008, яке, у свою чергу, не містить норм щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, отже виключає можливість притягнення до відповідальності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення із Сумського обласного військового комісаріату моральної шкоди в сумі 10 317 грн. 60 коп., суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Оскільки позивачем не надано переконливих доказів заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та не зазначено в чому саме вона полягає, не наведено причинного зв`язку між отриманою шкодою та діями відповідача, суд дійшов висновку про безпідставність даних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення індексації грошового забезпечення та невиплати ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.04.2014 по 12.03.2015 (за виключенням одноразових грошових виплат) та сплатити ОСОБА_1 нараховану суму індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію суми індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 28.07.2015 року.

Суддя (підпис) В.О. Павлічек

З оригіналом згідно

Суддя В.О. Павлічек