Справа № 808/7295/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 року 15:10Справа № 808/7295/14 ДО/808/691/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого-судді Чернової Ж.М.
суддів Максименко Л.Я.,
Нечипуренко О.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Мухи Я.В.
представників:
позивача Хандій В.С., Мізюк С.В.,
відповідача 1: Завгороднього В.І.
відповідача 2: Муштіна І.Г.
відповідача 3: Довбиш В.М.,
відповідача 4: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовною заявою: ОСОБА_1
до відповідача 1: Міністерства внутрішніх справи України
до відповідача 2: Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області
до відповідача 3: Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області
до відповідача 4: Державної казначейської служби України
про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справи України, Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України, в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України за №1535 о/с від 12.08.2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114;
- визнати незаконним та скасувати наказ міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. №805 від 29.07.2014, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);
-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області за № 333 о/с від 05.09.2014 року в частині обчислення позивачу вислуги років станом на 12.08.2014 року та встановлення її на цей день в календарному обчисленні 20 років 03 місяці 27 днів, у пільговому обчислені 23 роки 6 місяців 26 днів, а також в частині оголошення позивачу наказу МВС України за №1535 о/с від 12.08.2014 року щодо звільнення;
-поновити позивача на посаді начальника сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Слов`янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) з 12.08.2014 року;
-стягнути з МВС України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.08.2014 року по день винесення постанови у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем-1 неправомірно прийнято оскаржувані накази, в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки позивачем не вчинялось будь-яких дій, які суперечать вимогам чинного законодавства та порушують присягу співробітника органів внутрішніх справ. Зазначає, що висновки відповідача-1 про те, що ОСОБА_1 без поважних причин не виходив на службу в період часу з 27.05.2014 по 08.07.2014 не відповідають дійсності, оскільки в період часу з 26.05.2014 по 20.06.2014 позивач перебував на лікарняному, а з 20.07.2014 по 20.0.2014 у відпустці. Також, позивач зазначив, що відповідачем порушено порядок проведення службової перевірки щодо нього, оскільки його не було ознайомлено ані з початком такої перевірки, ані її результатами, що позбавило позивача можливості надавати пояснення. Просить задовольнити позовні вимоги.
Представник МВС України проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскаржувані накази відповідачем-1 прийнято правомірно та у межах повноважень, оскільки під час проведення службового розслідування було встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача, до виконання службових обов`язків. Крім того, представник відповідача-1 в судовому засіданні зазначив, що за результатами службового розслідування було встановлено факт не виходу позивача на службу без поважних причин з 27.05.2014 по 08.07.2014, що послугувало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача-2 та відповідача-3 в запереченнях підтримали позицію МВС України, заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача-4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.
З матеріалів справи судом встановлено, що майор міліції ОСОБА_1 (М-1128834) проходив службу в органах внутрішніх справ з 20.09.1995, а з 26.06.2013 обіймав посаду начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, що підтверджується послужним списком (а.с.15-20).
Пунктом 17 наказу №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях», за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 , начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.129).
Наказом №1535 о/с від 12.08.2014 «По особовому складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 , начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с.131).
Крім того, наказом №333 від 05.09.2014 «По особовому складу» позивачу визначено вислугу років на 12.08.2014 у календарному обчисленні 20 років 03 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 06 місяців 26 днів (а.с.13).
Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014, №1535 о/с від 12.08.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та №333 о/с від 05.09.2014 в частині визначення вислуги років, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 , начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача-1 посилається на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений Міністром внутрішніх справ України 29.07.2014.
У Висновку зазначено, що: «…Також виявлено непоодинокі випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимого Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV, що виразилося у невиході окремих працівників Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області без поважних причин на службу, який підтверджено рапортами командирів і начальників служб та зафіксовано відповідними актами. Опитана у ході проведення службового розслідування в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Слов`янського МВ майор міліції Марченко О.О. надала копії рапортів начальників служб та комісійні акти про відсутність на службі без поважних причин: начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Слов`янського МВ майора міліції ОСОБА_1 » (а.с.120).
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону встановлено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.
Основні обов`язки міліції визначені статтею 10 Закону України «Про міліцію».
Відповідно до присяги працівника внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.
Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.
Відповідно до пункту 2 Положення позивач, який мав спеціальне звання майора міліції, відноситься до осіб старшого начальницького складу.
Підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого та вищого начальницького складу (з постановкою на військовий облік), визначені пунктом 64 Положення, зокрема підпункт «є» якого передбачає звільнення за порушення дисципліни.
Сутність службової дисципліни, обв`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.
Статтею 8 Дисциплінарного статуту передбачено, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.
Враховуючи викладені приписи Дисциплінарного статуту, суд зазначає, що позивач, як особа старшого начальницького складу органів внутрішніх справ зобов`язаний був неухильно дотримуватись правил внутрішнього розпорядку та як начальник сектору контролювати належне виконання посадових обов`язків його підлеглими.
Разом з тим, як встановлено під час проведення службового розслідування та закріплено у висновку службового розслідування ОСОБА_1 перестав виходити на службу без поважних причин та виконувати службові обов`язки.
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до пояснень позивача з приводу невиходу на службу, 27.05.2014 позивач прийняв рішення вивезти родину з м.Слов`янськ до Харківської області, проте через проведення активної фази антитерористичної операції на території Донецької області не зміг повернутися до місця проходження служби.
Також, позивач в судовому засіданні зазначив, що в період з 26.05.2014 по 20.06.2014 не виходив на службу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, на підтвердження чого надав довідку №158 від 20.06.2014 міської лікарні ім. В.І. Леніна (а.с.138).
Разом з тим, суд не приймає посилання позивача на довідку №158 від 20.06.2014 про тимчасову непрацездатність, як на підставу правомірності невиходу на службу в період з 26.05.2014 по 20.06.2014, з огляду на наступне.
Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 вказівки Міністерства внутрішніх справ України від 29 січня 2004 року №851/Пв «Порядок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу ОВС та військовослужбовців» про необхідність лікування у закладах охорони здоров`я, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади (крім випадків, коли потрібна екстрена госпіталізація) працівник повідомляє безпосереднього начальника (командира) рапортом, який візується дільничним терапевтом амбулаторно-поліклінічного закладу органів внутрішніх справ при наявності його в даному населеному пункті. Документи, які засвідчують непрацездатність, які видані державними та комунальними закладами охорони здоров`я, підлягають реєстрації в амбулаторно-поліклінічних закладах МВС України при наявності їх в даному населеному пункті або в медичному пункті військової частини протягом 1 доби після закінчення лікування, тобто працівник, який знаходився на лікуванні в медичному закладі не системи МВС, повинен протягом доби зареєструвати лист непрацездатності в поліклініці за місцем служби.
Проте, позивачем вищевказані вимоги виконано не було та довідка про тимчасову непрацездатність зареєстрована в поліклініці за місцем служби не була.
Крім того, суд зазначає, що довідка №158 від 20.06.2014 міської лікарні ім. В.І. Леніна не містить належних записів щодо діагнозу та причини непрацездатності позивача, або запису про відмову позивача проти зазначення у довідці діагнозу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач за відсутності поважних причин не виходив на службу в період часу з 27.05.2014 по 20.06.2014.
Разом з тим, суд не приймає посилання представника відповідача-1 на те, що позивач не виходив без поважних причин на службу по 08.07.2014, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не підтверджується матеріалами справи.
Стосовно посилань позивача на порушення його прав при призначенні та проведенні службового розслідування, оскільки його не було ознайомлено ані з фактом початку службового розслідування, ані з висновком за результатами службового розслідування, суд зазначає наступне.
Наказом МВС України №230 від 12.03.2013 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.
Пунктом 6.3 Інструкції №230 передбачені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, а саме:
6.3.1. Отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;
6.3.2. Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування;
6.3.3. Висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять);
6.3.4. Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;
6.3.5. За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України;
6.3.6. Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язок відповідача надсилати позивачу копію наказу про проведення службового розслідування, а сам порядок проведення службової перевірки передбачає можливість надання особою, щодо якої проводиться перевірка, пояснень.
Разом з тим, оскільки позивач не знаходився на місці несення служби під час проведення перевірки, він не надавав пояснення, а від прибуття до Дружківського МВ згідно даних викладених в актах позивач взагалі відмовився, суд вважає необґрунтованими та безпідставними твердження позивача щодо порушення його прав під час проведення такої перевірки шляхом позбавлення його можливості надавати будь-які пояснення в письмовій чи усній формі.
Також, позивачем не надано до суду доказів того, що він звертався з письмовими рапортами, в яких просив ознайомити його з висновками службового розслідування, а також з матеріалами зібраними в процесі його проведення.
В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При розгляді справи встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
А відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ж.М. Чернова

Суддя Л.Я. Максименко

Суддя О.М. Нечипуренко