Справа № 2-а-4127/10/1970
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-4127/10/1970

"07" лютого 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду місті Тернополі адміністративну справу

за позовом приватного підприємства «Ліга-2»

до державної податкової інспекції у Підволочиському районі

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в Підволочиському районі №/0 від 2 грудня 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ліга 2»(далі по тексту ПП «Ліга-2»або позивач) звернулося до суду з позовом до державної податкової інспекції у Підволочиському районі (далі по тексту ДПІ в Підволочиському районі або відповідач) про визнання та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в Підволочиському районі №/0 від 2 грудня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем незаконно було виключено з валових витрат витрати на придбання товарів (робіт, послуг), а саме оливи у ТОВ „ОГО Укр Запад" у зв"язку із відсутністю товарно-транспортних накладних на перевезення придбаної оливи. На думку позивача, дані операції відображено належно в бухгалтерському обліку ПП „Ліга-2", зокрема наявні відповідні накладні, податкові накладні, акт зваємозвірки, подрожні листи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила, що придбання оливи у ТОВ „ОГО-УкрЗапад" здійснювалося згідно договору купівлі-продажу № 583/04-07 від 12.04.2007р. укладеному між ТОВ „ОГО -УкрЗапад" та ПП „Ліга-2". Згідно умов даного договору передбачена можливість перевезення оливи транспортом покупця, а саме транспортом ПП „Ліга-2".

Представник позивача не вважає, що відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення вищевказаної оливи свідчись про відсутність факту її придбання, оскільки згідно ст. 48 ОСОБА_3 України „Про автомобільний транспорт", документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, є: документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, дорожній лист, а тому, на її погляд, наявність товаро-траспортної накладної для перевезення вантажу власним автомобільним транспортом для власних потреб не являється обов'язковою.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Підволочиському районі № /0 від 02.12.2010р., згідно якого визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 24 781, 50 грн. є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотиви виклав в поданому суду письмовому запереченні.

Згідно заперечення відповідача позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, на момент виникнення правовідносин щодо поставки оливи та її транспортування діяв спеціальний нормативно-правовий акт - Інструкція "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України", затверджена спільним наказом від 02.04.1998 року № 81/38/101/235/122, яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, Державного комітету статистики України від 17 липня 2008 року N 382/291/891/235/244.

Представник відповідача пояснив, що Інструкція встановлювала єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій і застосовувалась на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням.

Представник податкового органу зазначив, що п.п. 4.1.5.32 Інструкції було передбачено, що відпуск нафтопродуктів, що доставляються самовивозом, оформлюється також товарно-транспортною накладною, а пунктом 4.2.2 Інструкції регулюються відносини транспортування та приймання нафтопродуктів, зокрема, перевезення нафтопродуктів автотранспортом оформлюється товарно-транспортною накладною відповідно до діючої Інструкції про порядок розрахунків за перевезення вантажів автомобільним транспортом. У товарно-транспортній накладній в обов'язковому порядку вказуються найменування нафтопродуктів, густина, температура, об'єм та загальна маса нафтопродуктів. До накладної на замовлення покупця додається паспорт якості нафтопродукту.

На думку представника відповідача, виходячи з Інструкції (чинної на момент виникнення правовідносин та виконання договорів), наявність товарно-транспортних накладних була обов'язковою для позивача.

Крім того, представник відповідача пояснив, що необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, а також ст. 9 ОСОБА_3 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999 р., якою встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, а тому представник податкового органу вважає, що товарно-транспортна накладна відноситься до первинної звітності транспортної документації, застосування якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача зазначив, що у випадку відсутності первинної транспортної документації, що підтверджує перевезення вантажу автомобільним транспортом, в даному випадку: товарно-транспортної накладної, платник податку не мав підстав віднести такі витрати до складу валових витрат, а тому вважає, податкове повідомлення-рішення ДПІ в Підволочиському районі законним та обґрунтованим та просив суд відмовити в задоволенні позову ПП. «Ліга-2».

Крім пояснень представників сторін, судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем та відповідачем, а також витребувані з ініціативи суду.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у Підволочиському районі було проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства ПП "Ліга - 2" за період з 01.10.2006 р. по 30.06.2010 р., за результатами якої було складено акт № 821/23/25349880 від 19 листопада 2010 р.

В акті перевірки було зафіксовано, що ПП «Ліга-2»в порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", включено до складу валових витрат суми затрат при придбанні у ТОВ «ОГО УкрЗапад»оливи (нафтопродукту).

На думку податкового органу, такі витрати не можуть відноситися до вкладу валових витрат, оскільки вони не підтвердженні належним чином оформленими товарно-транспортними накладними.

Крім того, в ході перевірки було виявлено порушення ч. 1 пп. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме, до валових доходів не включена кредиторська заборгованість по якій закінчився строк позовної давності (3 роки згідно ст. 257 Цивільного кодексу України), що виникла у ПП "Ліга - 2" по розрахунках з постачальником СГД ФО Музика і строк позовної давності минув в IV кварталі 2008 року.

На підставі акта перевірки ДПІ у Підволочиському районі винесено податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток на суму 24781,50 грн. (16521 грн. - основний платіж та 8260,5 грн. - штрафних (фінансових) санкцій).

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, порушення в частині не включення кредиторської заборгованості по якій закінчився строк позовної давності, що виникла у ПП "Ліга - 2" по розрахунках з постачальником СГД ФО Музика і строк позовної давності минув в IV кварталі 2008 року, при визначенні податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств, не бралося до уваги, оскільки минув строк в 1095 днів, встановлений ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Враховуючи те, що позивач не зазначав в своїх вимогах про це порушення, а також те що дане порушення не має відношення до оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд не досліджував дані обставини, оскільки вони не мають відношення до предмету спору.

Аналізуючи підстави правомірності включення до складу валових витрат сум витрат при придбанні позивачем у ТОВ «ОГО УкрЗапад»оливи (нафтопродукту), суд виходив з наступного:

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 пп. 5.3 ст. 5 вказаного ОСОБА_3 не належать до складу валових витрат будь-які витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд погоджується з позицією податкового органу в частині того, що проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, згідно яких ведеться бухгалтерський облік. В свою чергу, згідно ч. 2 ст. З ОСОБА_3 України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999 р., на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Проте суд не погоджується з твердженням відповідача з приводу того, що, первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку, оскільки правила ведення податкового обліку визначені статтею 11 ОСОБА_3 України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Так, згідно п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 ОСОБА_3 збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Як вбачається з акту перевірки приватне підприємство «Ліга-2»ці правила ведення податкового обліку при включенні до складу валових витрат сум витрат при придбанні у ТОВ «ОГО УкрЗапад»оливи (нафтопродукту) не порушило.

Судом також не береться до уваги посилання позивача на те, що відсутність товарно-транспортної накладної є обставиною, що унеможливлює включення до складу валових витрат витрат по перевезенню оливи (нафтопродукту), що була придбана у ТОВ «ОГО УкрЗапад», оскільки податковий орган лишив поза увагою те, що товарно-транспортні накладні оформляються лише у тих випадках, коли для перевезення товару залучається перевізник, який надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом. Якщо ж товар перевозиться власним автомобільним транспортом учасниками правовідносин для власних потреб товарно-транспортні накладні не оформляються.

До такого висновку суд прийшов аналізуючи ст. 48 ОСОБА_3 України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-Ш, який прямо вказує на те, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на -транспортний засіб, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Тобто вказаний Закон вказує на наявність альтернативи у переліку підтверджуючих документів на вантаж: товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

В свою чергу законодавством, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2009 р. № 207, затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - «Перелік № 207»), У п. 2 даного Переліку зазначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб обов'язковою є накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

При цьому Перелік № 207 передбачає, що у водія юридичної особи або фізичної особи підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, повинна бути товарно- анспортна накладна (п.1), але не передбачає подібної вимоги для водія юридичної особи або юридичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб (п. 2).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки перевезення оливи (нафтопродукту) здійснювалося власним транспортом, Позивачем не були порушені вимоги законодавства щодо обов'язкового оформлення товарно-транспортних накладних.

Також судом не беруться до уваги посилання представника відповідача на Інструкцію "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України", оскільки її вимоги стосувалися тільки проведення обліково-розрахункових операцій на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням, а позивач не відноситься до даної категорії підприємств. Крім того, при проведенні перевірки перевіряючі не використовували вимоги вищенаведеного нормативно-правововго акту.

Суд вважає, що правомірність віднесення до складу валових витрат витрат оливи (нафтопродукту), що була придбана у ТОВ «ОГО УкрЗапад»підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме видатковими накладними, податковими накладними, подорожніми листами, актом звірки взаєморозрахунків між ПП. «Ліга-2»та ТОВ «ОГО УкрЗапад».

Підсумовуючи викладене, суд вважає безпідставними висновки податкового органу, щодо завищення позивачем валових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Незважаючи на те, що представник відповідача заперечував проти позову, проте ним, як зазначалось раніше, належними доказами не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оспорюване податкове повідомлення-рішення суд приходить до висновку, що воно прийняте в порушення вимог ОСОБА_3 України «Про оподаткування прибутку підприємств»», не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що оспорюваним податковим повідомленням-рішенням порушуються права позивача, а тому суд приходить до переконання про захист цих прав шляхом скасування податкового повідомлення-рішення податкової інспекції в Підволочиському районі №/0 від 2 грудня 2010 року.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 5 ОСОБА_3 України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.ст. 69, 70, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Підволочиському районі №/0 від 2 грудня 2010 року

Повернути з державного бюджету на користь приватного підприємства «Ліга-2»3 (три) гривні 40 (сорок) копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 лютого 2011 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.