Справа № 2а-6014/09/0870
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року Справа № 2а-6014/09/0870

За позовом: ОСОБА_1, вул. Артема, 69/52, м. Запоріжжя, 69063

представник позивача: ОСОБА_2, вул. Уральська, 49/15, м. Запоріжжя, 69068

до відповідачів:

1.Ялтинського міського управління Головного Управління МВС України в АР Крим, вул. Морська,12, м. Ялта, 98600

2.Головного управління МВС України в Запорізькій області, вул. Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69057

про визнання дій та бездіяльності посадових осіб неправомірними та стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню та грошової компенсації,-

У складі головуючого судді Нечипуренко О.М.

при секретарі судового засідання Бриль А.В.

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (паспорт серії СВ 869720 від 27.05.2004р.)

ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 05.06.2009р.)

від відповідача-1 не прибув

від відповідача-2 Аржанова (довіреність №65/240 від 28.09.2009)

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного Управління МВС України в АР Крим про визнання протиправними дій останнього щодо несплати їй заборгованості по виплаті грошового утримання, грошової компенсації замість речового майна, грошової компенсації замість продовольчого пайку-неправомірним. Також, позивачка просить суд стягнути на її користь 52603,68 грн. невиданої грошової компенсації за продовольчий пайок, 6550,23 грн. невиданої грошової компенсації за речове майно та 49689,40 грн. невиданої заборгованості грошового утримання.

28.10.2009 Запорізьким окружним адміністративним судом, на підставі ст. ст. 104-107 КАС України, відкрито провадження у адміністративній справі № 2а-6014/09/0870 та призначено судове засідання на 23.11.2009р. Розгляд справи, в порядку ст. 128 КАС України відкладався на 17.12.2009 та на 28.12.2009.

Ухвалою від 28.12.2009 замінено неналежного відповідача - Головного Управління МВС України в АР Крим, на належних: 1) Ялтинське міське управління Головного Управління МВС України в АР Крим та 2) Головне управління МВС України в Запорізькій області та розгляд справи відкладено на 20.01.2010. Разом з тим, позивача зобовязано завчасно до судового засідання направити відповідачам копію позовної заяви та додані до неї документи.

Надалі розгляд справи було відкладено на 16.02.2010.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та з підстав, викладених у адміністративному позові, просить задовольнити їх у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ України на неї розповсюджувались права, пільги, обов'язки встановлені законодавством України для співробітників ОВС України. З моменту звільнення по теперішній час органами УМВС України не здійснено з позивачем повного розрахунку по заборгованості грошового утримання та грошової компенсації замість речового майна та продовольчих пайків. В день звільнення з нею не було здійснено розрахунку по виплаті грошового утримання, при цьому відповідачі посилаються на відсутність грошових коштів.

Так, як вказує позивач, їй не були виплачені: підйомні в сумі 2386 грн. 97 коп., матеріальна допомога на оздоровлення за 2006 рік - 1708, 13 грн., за 2007 рік - 1897,29 грн., за 2008 рік - 2386,97 грн., премії с січня 2008 року по момент звільнення на загальну суму 4873,52 грн. Допомога при звільненні в сумі 9340 грн. 34 коп. була виплачена їй 27.05.2009 року.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що з 11.03.2000 р. і по момент звільнення не отримувала належний продовольчий пайок, або грошову компенсацію замість нього. В обґрунтування безпідставності невиплати такого забезпечення, позивач зазначає, що Законом України „ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" була призупинена дія ч.2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, за їх бажанням, грошової компенсації, але не було зупинено ч.1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», відповідно до якої держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Разом з тим, з 11.03.2000 року ОСОБА_1, як співробітнику МВС, не видавалися продовольчі пайки, або за її бажанням, не нараховувалася та не виплачувалася відповідна грошова компенсація, разом з коефіцієнтом інфляції, визначеної у Постанові Кабінету Міністрів України від 14.09.04 № 1202 в сумі 52603,68 грн.

До того ж, з січня 2000 р. і по момент звільнення як вказує ОСОБА_1, вона не отримувала належне речове майно, або грошову компенсацію замість нього.

Згідно розділу 12 Наказу №1489 Міністра внутрішніх справ України від 05.12.2003 року «Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» и наказу Міністра внутрішніх справ України №1265 від 30.12.2005 року передбачена виплата грошової компенсації працівникам, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу, але до теперішнього часу позивачці не виплачена заборгованість по грошової компенсації за речове майно, на загальну суму 6550,23 грн.

Таким чином, позивачка просить задовольнити її вимоги у повному обсязі та визнати дії відповідачів стосовно не нарахування та невиплати належних їй сум грошового забезпечення та, відповідно присудити на її користь 52603,68 грн. невиданої грошової компенсації за продовольчий пайок, 6550,23 грн. невиданої грошової компенсації за речове майно та 49689,40 грн. невиданої заборгованості грошового утримання.

Відповідач 1 належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду до суду не прибув. Направив на адресу суду лист, яким повідомив, що копію адміністративного позову та розрахунків заявлених вимог позивачка на його адресу не направляла, тому Ялтинське міське управління Головного Управління МВС України в АР Крим не має можливості надати обґрунтованих заперечень. Разом з тим, повідомив, що ОСОБА_1 премії з червня по серпень 2008 не отримувала. Підйомна допомога їй не виплачувалась через брак бюджетних асигнувань.

Відповідач 2 проти позову заперечив. Зазначив, що матеріальна допомога на оздоровлення та щомісячна премія видавалася в залежності від фінансування установи. Посилаючись на ст.100 КАС України, вказує на пропущення позивачем строку звернення до суду. Просить у позові відмовити.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства, під час судового розгляду судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу, а саме: комплексу «Камертон».

16.02.2010, судом, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 1999.

Наказом УМВС України в Запорізькій області від 20.05.2008 № 252 о/с капітан міліції ОСОБА_1 відряджена до ГУМВС України в АР Крим, увільнивши з посади слідчого слідчої групи відділення спеціальної міліції при УМВС в Запорізькій області з 20 травня 2008.

З травня 2008 ОСОБА_1 проходила службу на посаді начальника сектору дізнання Алупкінського відділу міліції Ялтинського міського відділу ГУМВС України в АР Крим.

31.08.2008. за наказом № 240 о/с від 29.08.2008 року ГУ МВС України в АР Крим ОСОБА_1 звільнена у відставку за п.65 „а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

При звільненні, як зазначає позивачка, їй не було виплачено 52603,68 грн. невиданої грошової компенсації за продовольчий пайок, 6550,23 грн. невиданої грошової компенсації за речове майно та 49689,40 грн. невиданої заборгованості грошового утримання.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Згідно ч. 2 ст. 17 Конституції України "...Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей".

Закон України „Про міліцію", зокрема ст.22 визначає, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Разом з тим, судом приймаються до уваги і внутрішньовідомчі нормативні акти, що регулюють порядок нарахування та виплати грошового забезпечення, а також акти що регулюють порядок призначення та видачі майнового та продовольчого пайку чи їх грошової компенсації.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року N 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (матеріальної допомоги та грошової допомоги при звільненні).

Також вказаним наказом визначено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, затвердженому Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та, відповідно, затверджено саму Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі Інструкція).

Так, згідно п.1.6 Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, посада ОСОБА_1В в ГУМВС України в Запорізькій області утримувалась за рахунок коштів Запорізької АЕС. Оплата праці здійснювалась лише в межах кошторису, затвердженого АЕС.

Відповідно до тексту позовної заяви позивачка просить стягнути на її користь матеріальну допомогу на оздоровлення з 2006 року, премію з січня 2008 до моменту звільнення, підйомну допомогу.

За приписами п.1.17 Інструкції, одноразові види грошового забезпечення виплачуються після виникнення права на їх отримання одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Пунктом 2.15.1. Інструкції передбачено, що преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення. Виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення ( п.2.15.4 Інструкції).

Однак, премії не є обовязковими виплатами та, як зазначено вище, призначаються особам лише зважаючи на їх особисті досягнення, вклад в загальний результат служби.

Тому, як пояснив відповідач-2 (Ялтинське МУ ГУМВС України в АР Крим), за період служби у даному управлінні за період з червня по серпень 2008 премії ОСОБА_1 не нараховувались, відповідно вона їх не отримала.

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, згідно п. 2.16.1. Інструкції, надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу, за приписами п. 2.16.2, надається при вибутті в чергову відпустку або за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу.

Разом з тим, п.2.16.5 Інструкції застережено, що фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Законами України «Про державний бюджет України на 2005 рік», «Про державний бюджет України на 2006 рік» та «Про державний бюджет України на 2007 рік» передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі-працівників) та здійснювати фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично отримане ГУМВС України в АР Крим асигнування у 2008 році задовольняли потребу на виплату грошового забезпечення (без урахування вихідної допомоги) лише на 65%. Тому відповідачем -1 видавалися основні види грошового забезпечення, а додаткові частково в межах фінансування. Тому, у Головного управління не було можливості здійснити виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008 рік. Разом з тим, за період служби в УМВС України в Запорізькій області у 2006 матеріальна допомога також не нараховувалась та не виплачувалась, натомість у 2007 на підставі рапорту ОСОБА_1, їй виплачена матеріальна допомога у розмірі 1000 грн.

Крім того, відповідно до п.1.10. Інструкції, у разі переведення по службі, пов'язаному з переїздом до іншого населеного пункту, у тому числі при відбутті до вищих навчальних закладів МВС з увільненням від посади, грошове забезпечення за попереднім місцем служби, виплачується до дня відбуття до нового місця служби (навчання), зазначеного в наказі про направлення до іншого підрозділу органу внутрішніх справ. При переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті (п. 4.1 Інструкції). Згідно п. 4.2. (а) Інструкції, грошовий атестат видається при переміщенні з одного органу внутрішніх справ до іншого…

Тобто, при переведенні з ГУМВС України в Запорізькій області до Ялтинського МУ ГУМВС України в АР Крим із позивачкою за період - до травня 2008 розрахунок мало зробити саме ГУМВС України в Запорізькій області.

На виконання вказаних приписів ГУМВС України в Запорізькій області при переведенні ОСОБА_1 до ГУМВС України в АР Крим з нею проведений розрахунок до 20.05.2008 включно на суму 3861,04 грн., про що зазначено у листі від 19.01.2010 № 12/20, у якому також вказано, що заборгованості по грошовому забезпеченню не має.

Порядок та умови виплати підйомної допомоги регулюються наказом Міністерства оборони України від 22.10.2001 № 370 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати підйомної допомоги" (вказівка МВС України від 30.10.2008 №11754/Пв). Підйомна допомога особам рядового і начальницького складу виплачується на підставі наказу про призначення і наказу про вступ до виконання обов'язків за посадою у розмірі грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги. Разом з тим, ГУМВС України в АР Крим повідомлено позивачку, що у разі надання усіх необхідних документів у фінансовий підрозділ Ялтинського МВ буде здійснена виплата за кодом економічної класифікації видатків 1140 "Видатки на відрядження", за умови наявності грошових коштів.

Підйомна допомога не була виплачена ОСОБА_1, у звязку із відсутністю у Ялтинського МУ ГУМВС України в АР Крим бюджетних асигнувань для здійснення таких виплат.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, наказом ГУМВС України в АР Крим від 29.08.2008 № 240 о/с ОСОБА_1 звільненна з ОВС за п.65 "А" з 31.08.2008 року. Згідно діючого законодавства вихідна допомога складає 9340,34грн. Але, як вказано ГУМВС України в АР Крим в листі від 06.02.2009, у зв'язку з масовим звільненням працівників органів внутрішніх справ з органів та підрозділів МВС України склалася напружена ситуація щодо виплати одноразової допомоги при звільненні. До МВС України неодноразово надсилалися листи з проханням виділити фінансування на погашення заборгованості перед звільненими співробітниками. З квітня 2008 року від МВС України не надходили кошти на виплату грошової допомоги. У вересні надійшло 3,7% (193,0 тис.грн) від заборгованості. Керівництво Головного управління прийняло рішення про пропорційний розподіл коштів на виплату грошової допомоги звільненим у першому кварталу 2008 року відповідно до їх нарахованої суми. Тому, при надходженні коштів на виплату грошової допомоги у порядку черги фінансовий підрозділ Ялтинського МВ виплатить заборгованість по грошовій допомозі. Листом 01.07.2009 ОСОБА_1 повідомлено, що грошова допомога при звільненні у сумі 9340,34 грн. перерахована на її користь.

Таким чином, суд вважає вимоги позивачки про визнання дій відповідачів стосовно несплати їй грошового забезпечення, та, відповідно вимоги про стягнення 49689,40 грн. невиданого грошового утримання необґрунтованими та безпідставними.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідачів щодо несплати на її користь компенсації замість речового та продовольчого пайків, та відповідно вимоги стягнення 52603,68 грн. грошової компенсації за продовольчий пайок, 6550,23 грн. грошової компенсації за речове майно, суд також вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке:

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20.12.1991 року № 2012 (в редакції від 09.02.2006 року) встановлено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню грошову компенсацію. Частиною 4 статті 9 цього Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців і компенсації замість продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнтів грошових доходів.

Згідно п. 1.3 наказу Міністра оборони України „Про додаткові заходи щодо погашення заборгованості з грошового забезпечення та інших соціальних виплат у Збройних Силах України" № 297/225 від 27.09.1997 року продовольче забезпечення входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 „Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ" затверджені норми забезпечення продовольчими пайками відповідних категорії осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 до 10.03.2000 року ОСОБА_1 забезпечувалась продовольчим пайком за нормою № 7 («офіцерська» згідно с посадою), або за бажанням, їй нараховувалася та виплачувалася грошова компенсація замість продовольчого пайка.

Але, ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дія ч.2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, за їх бажанням, грошової компенсації була призупинена, у зв'язку з чим з 11.03.2000 року співробітникам МВС не видавались продовольчі пайки та не виплачувалась грошова компенсація замість них.

Наказом №1489 Міністра внутрішніх справ України від 05.12.2003 року «Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»(в подальшому Положення), який був виданий відповідно до Постанови КМ України від 17.11.2001 року №1515 встановлено, що «... особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються в запас чи відставку з правом носіння форми одягу, видається належне на день звільнення обмундирування чи виплачується грошова компенсація за нього. Зазначеним особам, які звільняються без права носіння форми одягу, виплачується тільки грошова компенсація.».

Але, наказом Міністра внутрішніх справ України №1265 від 30.12.2005 року «Про внесення змін та доповнень в наказ МВС України від 05.12.2003 № 1489» з п. 4.6 Положення були вилучені слова «чи виплачується грошова компенсація за нього. Зазначеним особам, які звільняються без права носіння форми одягу, виплачується тільки грошова компенсація.», тобто, виплата грошової компенсації за неотримане речове майно відмінена.

Таким чином, компенсація за неотримане речове майно та продовольчий пайок працівникам органів внутрішніх справ у період проходження служби чинним законодавством та підвідомчими наказами не передбачена. Отже, дії відповідачів стосовно невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно та продовольчий пайок відповідають приписам чинного законодавства та, відповідно, заборгованості перед позивачем за неотримане речове майно та продовольчий пайок у відповідачів відсутня.

Отже, вимоги позивача щодо визнання дій відповідачів щодо несплати заборгованості по виплаті грошового утримання, грошової компенсації замість речового майна, грошової компенсації замість продовольчого пайку-неправомірним та стягнення на її користь таких сум компенсацій є необґрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, приймаючи по суті рішення у справі, судом враховано наступні обставини.

Відповідно до ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Строки звернення до суду визначено ст.99 КАС України, відповідно до частини першої якої, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 ст. 99 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, строк позовної давності за адміністративним позовом є визначеним законодавчо у будь-якому випадку.

Та, разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", громадянин може звернутись із заявою про вирішення спору з приводу проходження публічної служби в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином позивачем пропущено строк, встановлений законом для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості.

Спірне питання, що визначене у позові, виникло внаслідок звільнення позивача з УМВС України в Запорізькій області та переведення до ГУВМС України в АР Крим, тобто позивачка про порушення своїх прав дізналась саме з 20.05.2008. У разі , якщо ОСОБА_1 не погоджувалась з діями ГУМВС України в Запорізькій області, то мала право їх оскаржити. Але , як пояснив представник ГУМВС України в Запорізькій області, жодних скарг та заяв щодо незаконного розрахунку грошового утримання від позивача не надходило. Отже строк звернення за захистом до суду обліковується з 20.05.2008, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 17.08.2009, тобто після закінчення встановленого строку. Таким чином позивачем пропущено строк, встановлений законом для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, але як свідчать матеріали справи позивач не довів заявлених вимог та не надав достатніх доказів в обґрунтування. До того ж, на вимогу суду завчасно не направив відповідачу-1 (Ялтинському МУ ГУМВС України в АР Крим) копії позовної заяви та розрахунків позовних вимог, на що посилався і відповідач-1 у листі від 19.01.2010, як на неможливість надати обґрунтовані заперечення.

Відповідно до ч.2, 4 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи усі обставини справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідачі діяли правомірно у відповідності та на виконання приписів чинного законодавства України, а відтак підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у суду не має.

Судові витрати, відповідно до ст. 94 КАС України, відносяться на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 94, 158, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ялтинського міського управління Головного Управління МВС України в АР Крим та Головного Управління МВС України в Запорізькій області про визнання дій та бездіяльності посадових осіб неправомірними і стягнення 52603,68 грн. невиданої грошової компенсації за продовольчий пайок, 6550,23 грн. невиданої грошової компенсації за речове майно та 49689,40 грн. невиданої заборгованості грошового утримання - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала

Постанова в повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС України оформлена і підписана 25.02.2010.

Суддя (підпис) О.М. Нечипуренко