Справа № 805/2489/15-а
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 р. Справа № 805/2489/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя

до відповідача: Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції

про: визнання дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП № 27023855 та відновлення виконавчого провадження за вимогою № 419у від 10.0.2011 р. на суму 1288,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП № 27023855, відновлення виконавчого провадження за вимогою № 419у від 10.0.2011 р. на суму 1288,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Управлінням Пенсійного фонду 02.06.2015 р. була отримана постанова про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 р. ВП № 27023855 за вимогою № 419у від 10.05.2011 р. на суму 1288,80 грн., відповідно до якої зазначено, що майна належного боржнику не виявлено, стягнень не було.Позивач вважає постанову про повернення виконавчого документу необґрунтованою та неправомірною, та такою, що підлягають скасуванню.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження без участі представника.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду надав заперечення відповідно до якого просив суд відмовити у задоволення позовних вимог та надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем було направлено на виконання до Відділу Державної виконавчої служби Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції вимогу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя № 419у від 10.05.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у сумі 1288,80 грн.

10.06.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 27023855 на підставі вимоги № 419у від 10.05.2011 р., відповідно до якої боржнику встановлений строк для добровільного виконання постанови протягом 7 днів.

10.06.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем 18.07.2011 р. були направлені запит № 6/563 до адресного бюро, відповідно до якого підтверджено факт проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: вул. Новоросійська, 4-57, Приморського району м. Маріуполя.

З матеріалів справи було встановлено, що відповідачем були направлені запити від 04.08.2011 року, 04.03.2015 року, 30.03.2015 року, 24.07.2014 року, 12.06.2015 року до Управління Пенсійного фонду України. Відповідно до яких були надані відповіді про те, що боржник не знаходиться на пенсійному обліку.

Державним виконавцем були направлені до Державної податкової інспекції запити від 18.07.2011 року, від 21.06.2014 року, 30.03.2015 року, відповідно до яких отримані відповіді від 26.07.2011 року № 9058/10/29-113, від 23.06.2014 року та від 31.03.2015 року, якими встановлено відсутність відкритих рахунків боржника у банківських установах.

22.07.2011 року відповідачем був направлений запит № 6/563 до Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства. 02.08.2011 року була надана відповідь № 6466, відповідно до якого було повідомлення, що на імя ОСОБА_1А даних не зареєстровано.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2013 р. постановою № 6/313-13 відповідно до якої вимога № 419у від 10.05.2011 р., рішення № 1167 від 18.07.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу обєднані у зведене виконавче провадження.

Постановою від 09.09.2013 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження, виконавче провадження по примусовому виконання вимогу № 943 від 01.07.2013 року виданого УПФУ в Приморському районі про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1312,71 грн.

04.07.2014 року відповідачем був направлений запит до Управління Держземагенства, відповідно до довідки від 04.07.2014 р. ОСОБА_1 як землевласник (землекористувач) не значиться.

04.07.2014 р. державним виконавцем прийнята вимога № 5/326-14 відповідно до якої ОСОБА_1 було зобовязано зявитися до державного виконавця до 14.07.2014 р. для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або наданням підтверджуючих документів про сплату.

Крім того, державним виконавцем була направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інші доходи боржникам № 1/39516864 від 09.10.2013 року, щодо стягнення суми боргу до Управління праці та соціального захисту населення у Приморському районі. Управлінням була надана відповідь № 0213687 від 15.04.2014 року відповідно до якої було повідомлено про те, що ОСОБА_2(вул. Новоросійська, 4-57 м. Маріуполь) перебуває на обліку, як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям з 01.10.2006 року. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. П.1 п.п. 9 ст. 73 зазначеного Закону стягнення не може бути звернено на іншу допомогу на дітей, передбачену Законом. Враховуючи вищезазначене, управління не може задовольнити вимогу щодо стягнення сум боргу. В звязку з чим постанова № 1/39516864 від 09.10.2013 року була повернена без виконання.

15.01.2015 року відповідачем був складений протоколознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у Державній виконавчій службі в Приморському районі який був підписаний представником позивача.

14.04.2015 року відповідачем був складений протокол про повторнеознайомленні зі станом реалізації виконавчого провадження згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у Державній виконавчій службі в Приморському районі який був підписаний представником позивача.

22.04.2015 року державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погодившись з вищезазначеною постановою просив суд визнати дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 27023855 та відновити виконавче провадження за вимогою № 419у від 10.0.2011 року на суму 1288,80 грн.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон № 606) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України № 606 визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 606 визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 6 Закону України № 606 встановлено, що Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходи примусового виконавчого провадження визначені ст. 32 Закону України Про виконавче провадження, а саме: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України № 606 державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України № 606 у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Також пунктом 4.19.1 пункту 4 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій передбачено, що якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, то вони об'єднуються у зведене виконавче провадження за постановою державного виконавця протягом трьох днів після закінчення строку, даного боржнику для добровільного виконання і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження. До зведеного виконавчого провадження повинні бути приєднані всі інші виконавчі документи, що надходять стосовно стягнень з цього боржника протягом трьох днів після закінчення строку, поданого боржнику для добровільного виконання.

Згідно п.п. 4.19.4 п. 4 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій визначено, що строк проведення виконавчих дій щодо зведеного виконавчого провадження відраховується з моменту приєднання до зведеного виконавчого провадження останнього виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи 10.06.2011 року відповідачем відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем були направлені запити до установ з метою виявлення грошових коштів та майна для погашення суми боргу відповідно до вимоги пенсійного фонду № 419 у. Відповідачем були отримані відповіді щодо відсутності грошових коштів та майна за рахунок, якого можливе погашення боргу.

Після обєднання у зведене виконавче провадження постановою від 09.09.2013 р. № 6/313-13, виконавчих проваджень по виконанню вимоги № 419у від 10.05.2011 р., рішення № 1167 від 18.07.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, а також приєднання до зведеного виконавчого провадження постановою від 09.09.2013 року, виконавчого провадження по примусовому виконання вимоги № 943 від 01.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1312,71 грн. Відповідачем була прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інші доходи боржника, але зазначена постанова суду не надана.

Доказів того, що відповідачем було прийнята постанова про накладення арешту на майно боржника у межах загальної суми стягнення, як це передбачено Законом України Про виконавче провадження суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавця в межах зведеного виконавчого провадження направлялись запити від 04.07.2015 року до МРЕВ, БТІ, Держземагенства щодо наявності у ОСОБА_1 майна, але відповідей з зазначених установ відповідачем суду не надані.

Оскаржувана постанова 22.04.2015 р. про повернення виконавчого документу, прйнята на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з відсутністю майна у боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України № 606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результатними.

Відповідач при прийнятті постанови про повернення виконавчого документу зазначив, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно за рахунок, якого можливо стягнути борг.

Суд розглянувши матеріали справи встановив, що відповідачем не в повному обсязі здійснені заходи щодо виконання виконавчого провадження а саме: не було здійснено усіх дій, щодо розшуку майна та не накладено арешт на майно боржника у межах суми стягнення. Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_1 є субєктом підприємницької діяльності, але відповідачем не було здійснено вихід за адресою його реєстрації, адресою здійснення підприємницької діяльності для виявлення майна боржника та проведення відповідних виконавчих дій.

В звязку з чим суд зазначає, що прийнята постанова боржника є передчасною, оскільки ним не в повному обсязі були вчинені дії щодо розшуку майна боржника для погашення боргу, отже постанова про повернення виконавчого документу від 22.04.2015 р. є підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого документу у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України № 606 відновлення виконавчого провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що скасування у судовому порядку постанови про повернення виконавчого провадження обумовлює обовязок відповідача відновити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, щодо виконання в примусовому порядку виконавчого листа та провести дії, спрямовані на виконання рішення суду.

За таких обставин, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, оскільки скасування постанови про повернення виконавчого документу є належним та повни захистом порушених прав та інтересів позивача.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними,суд зазначає, що позивач у позовній заяві не зазначає, які саме конкретно дії відповідачем є неправомірними відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В звязку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача оскіліки вони є невизначеними та необгрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

В звязку з чим проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимогУправління Пенсійного Фонду України в приморському районі м. Маріуполя до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 27023855, відновлення виконавчого провадження за вимогою № 419у від 10.0.2011 року на суму 1288,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Управління Пенсійного Фонду України в приморському районі м. Маріуполя до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання дії Приморського відділу Державної виконавчої служби неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 27023855, відновлення виконавчого провадження за вимогою№ 419у від 10.0.2011 року на суму 1288,80 грн. задовольнити частково.

Скасувати постанову Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиціїпро повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 27023855.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Олішевська B.В.