Справа № 2а-6000/09/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/21813/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: А.М. Лосєва, Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року

у справі № 2а-6000/09/1370 (№2043/10/9104)

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0/1064/17-3 від 16 травня 2008 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року позов був задоволений. Визнано протиправним та скасовано прийняте ДПІ у Личаківському районі м. Львова податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2008 року за № /0/1064/17-3. Стягнуто з Державного бюджету України на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 3,40 грн. судового збору.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Личаківському районі м. Львова ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова провела виїзну планову перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13 квітня 2006 року по 31 грудня 2007 року, за результатами якої був складений акт № 49/17-324//176 від 25 квітня 2008 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема, вимоги підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, пункту 6.5 статті 6, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у тому, що підприємцем не було включено до обсягів продажу з податку на додану вартість, що оподатковуються за ставкою 20 %, вартість наданих послуг, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 58985,69 грн., у тому числі: у серпні 2006 року - 388,20 грн., у вересні 2006 року - 3129,80 грн., у жовтні 2006 року - 3113,60 грн., у листопаді 20069 року - 4070,20 грн., у грудні 2006 року - 5864,60 грн., у січні 2007 року - 395,91 грн., у лютому 2007 року - 3892,31 грн., у березні 2007 року - 3137,70 грн., у квітні 2007 року - 3683,47 грн., у липні 2007 року - 4954,49 грн., у серпні 2007 року - 6029,74 грн., у вересні 2007 року - 3991,50 грн., у жовтні 2007 року - 7478,95 грн., у листопаді 2007 року - 4863,72 грн., у грудні 2007 року - 3991,50 грн.

Зокрема, в акті перевірки було звказані, що надані позивачем (виконавцем) послуги за укладеною з Фірмою Wanit Fulgurit GmbH (замовником) угодою від 01 квітня 2007 року №_V_070413 та усним договором з Компанією EURONIT SPOLKA Z OGRANICZONA від 31 березня 2006 року підлягали оподаткування за ставкою 20%, а застосування позивачем нульової ставки до вартості таких послуг було неправомірним, оскільки відсутні відповідні документи, які б підтверджували фактичне надання послуг, які задекларовані у податковій декларації по податку на додану вартість, наданих нерезидентам, за межами митної території України.

16 травня 2008 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/1064/17-3, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 88478,54 грн., в тому числі: 58985,69 грн. - за основним платежем, 29492,85 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно застосував нульову ставку оподаткування податком на додану вартість до вартості послуг, наданих ним нерезидентам, а саме: Фірмі Wanit Fulgurit GmbH (Федеративна Республіка Німеччина) та Фірмі EURONIT SPOLKA Z OGRANICZONA (Республіка Польща), оскільки місцем надання таких послуг було м. Берлін та м. Олькуші відповідно, що знайшло своє відображення у актах про виконання зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фірмою Wanit Fulgurit GmbH (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) було укладено угоду №_V_070413 від 01 квітня 2007 року, відповідно до умов якої позивач стає позаштатним торговельним представником фірми. Його робота полягає у наступному: готувати договори на поставки і надавати інформацію про потенційних клієнтів як в Україні, так і в Молдові, згідно з Додатком 1 («Територія діяльності»), які готові зробити замовлення в рамках встановленої замовником системи цін і знижок; залучати нових клієнтів, які цікавляться названими нижче виробами: покрівельні матеріали з волокнистого цементу, бетону, кераміки для дахів, стін і фасадів, ксилолітні плити, теплоізоляційні плити із силікату кальцію, фарби, шпаклівки, клеї, а також інші будівельні матеріали і аксесуари; виконавець проводить різні рекламні заходи або презентації виробів, у тому числі організовує і проводить ознайомлювальні екскурсії для зацікавлених клієнтів по виробничих цехах заводу-виготовлювача, бере участь у спеціалізованих ярмарках і виставках; виконавець консультує, інструктує і інформує потенційних клієнтів на своїй території діяльності. Вказані обставини також були підтверджені листом Фірми Wanit Fulgurit GmbH (арк. справи 73).

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що 31 березня 2006 року між позивачем (виконавцем) та Фірмою EURONIT SPOLKA Z OGRANICZONA (замовником) був укладений усний договір, відповідно до умов якого до обов'язків приватного підприємця належало: пошук потенційних клієнтів і знайомство їх з продукцією згаданої фірми; надавати інформацію про клієнтів; допомога в проведенні торгівельних операцій; інформування про особливості комерційного середовища України; допомога фірмі в проведені виставок, що підтверджується листом Фірми EURONIT SPOLKA Z OGRANICZONA (арк. справи 72).

Як вбачається з акту перевірки, факт надання позивачем послуг нерезидентам та оплата їх вартості податковим органом не заперечувався. Спірним є місце надання таких послуг.

Судами попередніх інстанцій було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місцем надання позивачем послуг на користь вказаних вище нерезидентів було м. Берлін (Федеративна Республіка Німеччина) та м. Олькуші (Республіка Польща) (арк. справи 32-39).

Відповідно до пункту.1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поставка послуг - це будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

Пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 6.5 статті 6 «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) місцем поставки послуг вважається за винятками, визначеними у підпунктах «в», «д» - «е» цього підпункту, - місце, де особа, яка надає послугу, зареєстрована платником цього податку, а у разі якщо така послуга надається нерезидентом - місце розташування його представництва, а за відсутності такого - місце розташування резидента, який виконує агентські (представницькі) дії від імені такого нерезидента, а за відсутності такого - місце фактичного розташування покупця (отримувача), який у цьому випадку виступає податковим агентом такого нерезидента.

При цьому, відповідно до підпункту «д» пункту 6.5 статті 6 «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) місцем поставки послуг вважається місце реєстрації покупця або його постійного представництва, а за відсутності такого місця реєстрації - місце постійної адреси або постійного проживання, в разі якщо покупці, яким надаються нижченаведені послуги, проживають за межами митної території України, надають послуги, зокрема, з: надання рекламних послуг та інших послуг з просування товарів (послуг) на ринку (промовтерства); надання послуг консультантами, інженерами, адвокатами, бухгалтерами, аудиторами, актуаріями та інших аналогічних послуг, а також з обробки даних та надання інформації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем; надання обов'язку утримуватися від проведення окремих видів діяльності частково або повністю.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, саме такі послуги надавались позивачем згідно угоди з Фірмою Wanit Fulgurit GmbH та усного договору з Фірмою EURONIT SPOLKA Z OGRANICZONA.

Також, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що з врахуванням положень частини 1 статті 297 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зазначені послуги не були агентськими, оскільки не полягали в укладенні угод чи в сприянні їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Личаківському районі м. Львова ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна