Справа № 810/1222/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року 810/1222/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

26 березня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2Т.) із позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 листопада 2014 року №.

Зазначав, що посадовими особами Інспекції у ході перевірки позивача протиправно та безпідставно досліджено документи податкової звітності за період, який не підлягав перевірці у наказі і направленні, а також відповідно до закріплених законодавством строків для проведення такої перевірки.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Податкового кодексу України, просив визнати оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати його.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 23 липня 2015 року не зявився, направив письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, а також розглядати справу без його участі. Стверджував, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про збільшення суми грошового зобовязання позивача із податку на додану вартість та стягнення штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи із такого.

Як видно з Акта від 1 жовтня 2014 року №618/17-3/НОМЕР_1 (а.с.31-47), відповідно до наказу ДПІ від 17 вересня 2014 року №932, направлення на перевірку від 18 вересня 2014 року №901, у період з 18 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період з 1 січня 2012 року по 30 вересня 2014 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, підприємством порушено, зокрема, вимоги пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у звязку із чим занижено податкові зобовязання із податку на додану вартість на суму 109258,93 грн.

Такі висновки обґрунтовано констатацією податковим органом відсутності права у позивача на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту з 1 січня 2012 року по 30 вересня 2014 року, оскільки він не зареєструвався платником податку на додану вартість з 1 травня 2012 року.

Також судом зясовано, що 1 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_2 зареєструвався платником податку на додану вартість.

На підставі Акта перевірки позивача 11 листопада 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, згідно якого ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання із податку на додану вартість на 109258 грн. за основним платежем і на 27314,73 грн. за штрафними санкціями (а.с.30).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося в адміністративному порядку. Однак, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області у рішенні від 19 січня 2015 року №72/14/10-36-10-01-04/1307 та Державною фіскальною службою України у рішенні від 10 лютого 2015 року №1034/Н/99-99-10-01-03-14 таке податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарги без задоволення.

У ході розгляду справи зясовано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 109258,93 грн., у звязку із порушенням вимог пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.

Такі висновки обумовлені тим, що у відповідності до звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 за період з 1 травня 2011 року по 30 квітня 2012 року загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, які підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України за цей період сукупно перевищила 300000 грн.; ФОП ОСОБА_2 за період з 1 травня 2011 року по травень 2012 року отримав готівкову виручку в сумі 310733,13 грн., однак не реєструвався платником податку на додану вартість (а.с.40-43).

Як вже зазначалось, перевірка позивача була проведена у період з 18 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року за період з 1 січня 2012 року по 30 вересня 2014 року.

При цьому, під час перевірки досліджувались документи щодо отримання позивачем доходу за період з 1 травня 2011 року по січень 2011 року, на підставі яких і зроблено висновок про порушення субєктом господарювання положень податкового законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

За приписами пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних відносин, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Як передбачає пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За правилами пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

За нормами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За змістом пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Обставини, які виключають застосування строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у цьому випадку відсутні.

Таким чином, відповідачем під час перевірки відомостей щодо отримання позивачем доходу за період із 1 травня 2011 року по вересень 2011 року не дотримано строку давності у 1095 днів, і як наслідок цього, як це передбачено у статті 102 Податкового кодексу України, субєкт господарювання вважається вільним від відповідного грошового зобов'язання.

Більше того, період діяльності позивача, який були уповноважені перевіряти посадові особи податкового органу, - з 1 січня 2012 року по 30 вересня 2014 року.

Разом із тим, ДПІ фактично провело перевірку і періоду діяльності відповідного платника податку з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2011 року без законних на те підстав, через що і донарахувала грошові зобовязання.

У звязку із викладеним, суд приходить до висновку, що нарахування грошових зобовязань із податку на додану вартість у досліджуваному випадку не може вважатися правомірним.

У частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У той же час, оскаржуване у випадку, який розглядається, повідомлення-рішення не відповідає таким критеріям.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11 листопада 2014 року.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що у цьому випадку податковий орган, який є суб'єктом владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваного рішення; а позивач, у свою чергу, надав обґрунтовані докази протиправності такого повідомлення-рішення.

У звязку із наведеним, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 273,15 грн., згідно квитанції №КП8905/1 від 25 березня 2015 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 11 листопада 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 273 (двісті сімдесят три) грн. 15 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 28 липня 2015 р.