Справа № 755/263/13
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2015 р. м. Київ К/800/28345/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Амєліна С.Є., Ємельянової В.І., Мойсюка М.І.,

розглянувши порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ) в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо перерахунку йому пенсії відповідно до вимог статті 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2262-XII), з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі постанова № 355) та довідки про розмір грошового забезпечення Київського міського військового комісаріату від 7 вересня 2012 року № 139884 станом на 1 квітня 2012 року (далі довідка військкомату).
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що дії відповідача не узгоджуються з вимогами закону, порушують його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що відповідач, здійснюючи спірний перерахунок пенсії позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проте до такого висновку суди дійшли без з`ясування дійсних прав та обов`язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з таких підстав.
У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов`язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.
Судами встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді начальника Горьківського зенітно ракетного вищого командного училища, звільнений з військової служби у запас і отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-XII.
В подальшому позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі постанова № 355) та довідки про розмір грошового забезпечення.
Пенсія позивачу була підвищена з 1 липня 2012 року на 11 відсотків та з 1 вересня 2012 року на 23 відсотки. Перерахунок пенсії на підставі частини третьої статті 63 Закону № 2262-XII не проводився, оскільки довідка військкомату не є правовою підставою для перерахунку пенсії.
29 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся з заявою, у якій просив роз`яснити йому причини зменшення розміру його пенсії після проведення вищевказаного перерахунку.
Листом ГУ ПФУ від 15 листопада 2012 року № 31123/12/0-3281 позивача повідомлено, що Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VІ) статтю 43 Закону № 2262-XII викладено у новій редакції, яка передбачає обчислення пенсії у розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Вказані зміни набули чинності з 1 жовтня 2011 року, а тому ГУ ПФУ обчислив розмір пенсії позивача під час спірного перерахунку виходячи з положень статті 43 Закону № 2262-XII в редакції Закону № 3668-VІ.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує дії відповідача, які полягають у зміні максимального розміру його пенсії з 90 на 80 відсотків розміру грошового забезпечення, за останньою посадою, яку позивач займав перед звільненням, у зв`язку з внесенням змін Законом № 3668-VІ.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив, зокрема, зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату пенсії, починаючи з 1 вересня 2012 року відповідно до вимог постанови № 355, виходячи з розміру 90 відсотків грошового забезпечення, тобто з урахуванням редакції статті 43 Закону № 2262-XII до внесення змін Законом № 3668-VІ.
Разом з тим, суди цю позовну вимогу не розглянули, надавши оцінку правомірності діям відповідача щодо підвищення пенсії з 1 липня 2012 року на 11 відсотків та з 1 вересня 2012 року на 23 відсотки, у відповідності до вимог постанови № 355.
За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.
За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: С.Є. Амєлін

В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк