Справа № 2а-72/10
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2011 р. Справа № 30032/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Богаченка С.І.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 30.06.2010 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2009 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про скасування п. 1 наказу Управління Міністерства внутрішніх справ № 169 о/с від 28 вересня 2009 року про звільнення його з органів внутрішніх справ України та поновлення на посаді і виплаті йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 30.06.2010 р. позов задоволено. Скасовано пункт 1 наказу № 169 о/с від 28 вересня 2009 року Управління МВС України у Волинській області про звільнення капітана міліції ОСОБА_2 (особистийномер М-010864), старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей Іваничівського РВ УМВС України у Волинській області та зобов'язано Управління МВС України у Волинській області поновити ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей Іваничівського РВ УМВС України у Волинській області і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що 17 вересня 2009 року ОСОБА_2 запізнився на роботу та знаходився у збудженому стані і від нього було чути запах алкоголю у зв'язку з чим йому запропонували пройти освідування на стан сп'яніння, що останній добровільно погодився зробити. В протоколі медичного огляду ОСОБА_2 було вказано, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. Проте, суд дійшов висновку що вказаний протокол є недостатнім доказом перебування позивача у нетверезому стані на робочому місці, оскільки такий спростовується показами свідків та актом № 350 наркологічної експертизи від 17 червня 2010 року проведеної комісією Волинського обласного наркологічного диспансеру.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 30.06.2010 р. та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що з висновку службового розслідування вбачається, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за грубе порушення службової дисципліни, яке полягало в прибутті на роботу із запізненням та в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується актом медичного огляду від 17.09.2009 р. З наказом про звільнення з ОВС позивач був ознайомлений під підпис 28.09.2009 року, про що свідчить підпис в особовій справі, а також його власноручний запис, про те що він з наказом ознайомлений та згідний. Судом, на думку апелянта, не взято до уваги, те що документи, які стали підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ готувались на підставі висновку нарколога про наявність алкогольного сп'яніння під час його обстеження 17 вересня 2009 року. Також на думку апелянта суд проігнорував вимоги Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову суду скасуванню, з наступних підстав:

Розглядаючи справу, суд встановив, що 28.09.2009р. наказом начальника УМВС України у Волинській області № 169 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підставою для видачі наказу № 169 о/с від 28 вересня 2009 року послужили висновок службового розслідування від 17.09.2009 р., подання Іваничівського РВ УМВС від 17.09.2009 р. № 8552, атестаційний лист.

Як вбачається з висновку службового розслідування, ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за грубе порушення службової дисципліни, яке полягало в прибутті на роботу із запізненням та в стані алкогольного сп'яніння.

Надаючи оцінку фактичним обставинам, що стали підставою для прийняття оскаржуваного Наказу № 169 о/с від 28 вересня 2009 року про звільнення позивача, колегія суддів бере до уваги, що п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Суд першої інстанції розглядаючи справу, дійшов висновку, про відсутність в діях позивача порушення трудової дисципліни, оскільки визнав неналежно встановленим факт появи його на роботі в нетверезому стані.

Колегія суддів, натомість із таким висновком не погоджується, беручи до уваги, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».)

Так, на момент проведення огляду позивача на стан спянінні був чинним наказ Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року N 114/38/15-36-18 «Про затвердження Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів», який за умови відсутності іншого нормативно правового акту підлягав застосуванню до спірних правовідносин за аналогією.

Пунктом 3.4 Інструкції передбачено, що у випадку якщо огляд у повному обсязі провести неможливо, то в лікувальному закладі в обов'язковому порядку проводяться дослідження для встановлення наявності (концентрації) алкоголю в біологічних середовищах організму.

Із наявного у матеріалах справи Протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 17.09.2009 р. вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проведення дослідження біологічного середовища з метою встановлення факту наявності алкоголю, проте при проведенні дослідження методом Рапопорта проба на наявність алкоголю в організмі позивача дала позитивний результат, що й стало підставою для висновку, що ОСОБА_2 17.09.2009 року перебував у стані алкогольного спяніння.

Натомість суд першої інстанції, із гіпотетичних міркувань залишив поза увагою вказаний Протокол, через невстановлену упередженість особи, яка проводила освідування на факт вживання алкоголю ОСОБА_2 17 вересня 2009 року.

Щодо показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, на котрі посилався суд першої інстанції як на підставу задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає, що такі не можуть спростовувати висновку Протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 17.09.2009 р., так як освідування проводилося із використанням спеціального засобу методом Рапопорта, а свідки у своїх показах пояснюються виключно на зовнішні ознаки позивача, а також на відсутність запаху алкоголю від останнього.

Також, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що клінічна карта освідування не відповідає висновку протоколу від 17.09.2009 р., так як на думку суду апеляційної інстанції доказове значення для суду має результат проведеного дослідження, а контроль за процедурою освідування здійснює особа яка його проводить, перед поданням остаточного висновку.

Окрім зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в силу ч. 1 ст. 81 КАС України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Проте, із матеріалів справи не вбачається, що у справі яка розглядається була призначена наркологічна експертиза, на результати якої, викладені в акті № 350 посилається суд першої інстанції, як на підставу для задоволення позову, тому такий акт є неналежним доказом того, що позивач 17.09.2009 року не знаходився у стані спяніння.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що на момент прийняття оскаржуваного наказу № 169 о/с від 28 вересня 2009 року про звільнення позивача із служби факт перебування ОСОБА_2 на роботі у стані алкогольного спяніння був належно встановленим, а висновки суду щодо вказаного суперечать фактичним обставинам справи.

Окрім вказаного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на порушення судом першої інстанції встановлених Кодексом адміністративного судочинства України норм щодо предметної підсудності справи, яка розглядалася. Так, зокрема в силу ч. 1 ст. 18 КАС України, яка наводить перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, справа за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про поновлення на роботі не відноситься до категорії тих, що можуть розглядатися місцевими загальними судами як адміністративними. Натомість, таку слід розглядати саме окружним адміністративним судом із урахуванням правил територіальної підсудності, оскільки згідно ч. 2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права також є підставою для скасування оскаржуваної постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 30.06.2010 р., а враховуючи безпідставність позовних вимог, слід прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області задовольнити, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 30.06.2010 р. по справі № 2а-72/10 скасувати;

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про поновлення на роботі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді С.І. Богаченко

ОСОБА_1