Справа № 813/2669/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року 10 год. 29 хв. Справа № 813/2669/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Бігуна Н.Т.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Кавказ» до Самбірської обєднаної державної податкової інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною відмову, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства «Кавказ» до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 24 березня 2015 року № 116 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ», визнання протиправною відмову Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області в розгляді заперечень на ОСОБА_2 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 року № 130/22-00/22385147, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» №№, НОМЕР_1 від 28.04.2015 року.

Ухвалою суду від 25.05.2015 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, а в судовому засіданні 27 липня 2015 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач протиправно призначив документальну позапланову невиїзну перевірку ПП "Кавказ" щодо питань, які вже попередньо були перевірені, при відмові в розгляді заперечень на ОСОБА_2 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 р. Відповідач дійшов субєктивного висновку про порушення позивачем строків направлення заперечень. Вважає, що вказані висновки в акті перевірки про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем і ТзОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» не відповідають дійсності, оскільки первинні документи, надані при проведенні перевірки в повній мірі підтверджують обставини щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та є такими документами на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік. З прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями позивач не згідний, вважає їх незаконними та такими, що повинні бути скасовані.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що при оформленні наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки та відмові в розгляді заперечень на акт про результати перевірки, працівники податкового органу діяли виключно в межах норм чинного законодавства України, а взаємовідносини між позивачем і його контрагентами ТзОВ «Бар Блюз» у березні 2013 року та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у червні 2014 року не підтверджено та визнано такими, що не мали реального товарного характеру. Встановлено, що підприємством проведено документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались. Зокрема виявлено, що ТзОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» не отримували ТМЦ у суб'єктів господарювання та не могли здійснювати реалізацію такої продукції. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених в запереченні, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи в їх сукупності, суд встановив наступні факти та правовідносини.

Приватне підприємство «Кавказ» зареєстроване Виконавчим комітетом Старосамбірської районної державної адміністрації 15.08.1995 року, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 01.04.2005 року, номер запису про реєстрацію 0000101. Відповідно до Свідоцтва №18650258 від 03 квітня 2000 року позивач є зареєстрованим платником податку на додану вартість.

03 березня 2015 року позивачем поштою було отримано запит про надання інформації та її документального підтвердження від 17.02.2015 № 96/10/13-10-22-00/125 щодо надання документів, що підтверджують факти здійснення господарських операцій по взаємовідносинах із ТзОВ «Фірма Фінанссервіс» у період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, ТзОВ «Бар Блюз» у період з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року. Відповідь на даний запит відповідача та запитувані документи листом за вих. № 15 від 06 березня 2015 року було надано відповідачеві.

29 березня 2015 року позивачем поштою було отримано наказ Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 116 від 24 березня 2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ», повідомлення від 24 березня 2015 року № 9/22-00 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України по питанню взаємовідносин із ТзОВ «Фірма Фінанссервіс» у періоді з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, ТзОВ «Бар Блюз» у періоді з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року, запит про надання інформації та її документального підтвердження від 24.03.2015 року № 243/10/13-10-22-00/115. Листом від 31 березня 2015 року № 17 позивачем було надано відповідь на даний запит відповідача та надано запитувані документи.

20 квітня 2015 року позивачем поштою було отримано ОСОБА_2 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 року № 130/22-00/22385147, яка проводилася в період із 02.04.2015 року по 08.04.2015 року. Цей акт складений головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту ОСОБА_4

Згідно даного акту, як на підставу для встановлення висновків, викладених у розділі 4 акту при взаємовідносинах із ТОВ «Фірма Фінанссервіс» за період із 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, податковим органом встановлено такі обставини для визнання операцій ПП «Кавказ» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» на загальну суму 361745,86 грн., в т.ч. ПДВ на суму 60290,98 грн. як безтоварних: встановлення стану « 9» платника (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням); відсутність даних про сплату статутного капіталу; відсутність даних про сплату єдиного внеску за працівників ТОВ «Фірма Фінанссервіс»; неподання податкової декларації з податку на додану вартість за вказаний період; відсутність інформації про реєстрацію податкових накладних №60301 від 03.06.2014 року, №60401 від 04.06.2014 року, №61901 від 19.06.2014 року, № 62001 від 20.06.2014 року.

Згідно вказаного акту як на підставу для встановлення висновків, викладених у розділі 4 акту при взаємовідносинах із ТзОВ «Бар Блюз» за період із 01.03.2013 року по 31.03.2013 року, податковим органом встановлено такі обставини для визнання операцій ПП «Кавказ» та ТзОВ «Бар Блюз» як безтоварних: відсутність засобів у ТОВ «Бар Блюз» для проведення операцій; порушення при оформленні первинних документів бухгалтерського обліку; встановлення фактів користування ТОВ «Бар Блюз» послугами фіктивних субєктів підприємницької діяльності з метою одержання неправомірної вигоди.

21 квітня 2015 року від Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області із супровідним листом за вих. № 385/10/13-10-22-00/215 від 17.04.2015 року надійшли доповнення до акту без підписів уповноважених осіб.

Листом за вих. № 25 від 24 квітня 2015 року позивач направив заперечення проти акту перевірки відповідачу. У даних запереченнях позивач посилається на те, що первинні документи, надані при проведенні перевірки в повній мірі підтверджують обставини щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та є такими документами на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік. Додатково зазначає, що 01 травня 2015 року позивачем було отримано ОСОБА_3 відповідача від 28.04.2015 року за вих. № 446/10/13-10-22-00-/253, із змісту якого вбачається, що відповідач відмовляється від розгляду вказаних заперечень у звязку із пропущенням пятиденного строку їх направлення. Додатково відповідач направив податкові повідомлення-рішення: форми «Р» № НОМЕР_1 від 28.04.2015 року, згідно якого збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 60291,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 30145,50 грн. та форми «Р» № НОМЕР_2 від 28.04.2015 року, згідно якого збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 65443,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 16360,75 грн., а всього на загальну суму 172240,25 грн.

Будучи незгідним із наказом відповідача № 116 від 24 березня 2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ», його відмовою в розгляді заперечень на акт перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх в суді.

Суд, оцінюючи спірні правовідносини виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до абз.2 п.81.3 ст.81 ПК України керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Відповідно до п.86.4 ст.86 Податкового кодексу України (надалі ПК України) ОСОБА_2 (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Відповідно до абз.1 п.86.7 ст.76 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Як вбачається із виданої позивачеві поштової квитанції № 202/67675, поштове відправлення рекомендований лист з повідомленням, штрих-код № 675, було відправлено 24.04.2015 року, що підтверджується відбитком календарного штампеля відділення звязку м.Хирів.

Зі змісту Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення штрих-код № 675 вбачається, що рекомендований лист було подано до ВПЗ м.Хирів 24.04.2015 року.

Відповідно до ст.255 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Як було встановлено судом, у суботу, 18.04.2015 року позивач отримав акт перевірки, тобто обчислення строку на направлення заперечень до нього відбувається з понеділка 20.04.2015 року. В силу приписів абз.1 п.86.7 ст.76 ПК України цей строк становить пять робочих днів, останнім днем строку була пятниця 24.04.2015 року, з огляду на що суд вважає безпідставними доводи відповідача про пропущення позивачем строку подання заперечень на акт перевірки.

Щодо правовідносин з ТОВ «Фірма Фінанссервіс».

У звязку з виробничою необхідністю позивачем у червні 2014 року було придбано у ТОВ «Фірма Фінанссервіс» нафтопродукти, що підтверджується: видатковими накладними: № 60301 від 03.06.2014 року на суму 91 111,50 грн.; №6041 від 04.06.2014 року на суму 91 111,50 грн.; №61901 від 19.06.2014 року на суму 89 761,43 грн.; №62001 від 20.06.2014 року на суму 89 761,43 грн. Товарно-транспортними накладними: № 60301 від 02.06.2014 року; №6041 від 03.06.2014 року; № 61901 від 19.06.2014 року ; №62001 від 20.06.2014 року. Сплата коштів підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Щодо правовідносин з ТзОВ «Бар Блюз».

У звязку з виробничою необхідністю позивачем у березні 2013 року було придбано у ТзОВ «Бар Блюз» нафтопродукти, що підтверджується: видатковою накладною №РН-0000010 від 29.03.2013 року на суму 183 007,96 грн.; товарно-транспортною накладною №000010 від 29.03.2013 року. Сплата коштів підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Крім того, Наказом ДПА України «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її складання» від 29.03.2003 року №143, передбачено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення). Відповідно до п.1ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених фактичних обставин справи, твердження відповідача щодо недоведеності господарських операцій позивача з ТОВ «Фірма Фінанссервіс» з придбання нафтопродуктів, якщо витрати на їх придбання підтверджені первинними документами, і немає інших відомостей, які б свідчили про завищення позивачем в цьому випадку валових витрат та податкового кредиту, є безпідставними. Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними, як і немає інших відомостей, які б свідчили про завищення позивачем валових витрат.

Висновки викладені в акті перевірки щодо зайвого віднесення позивачем до складу валових витрат вартості придбаних товарів не ґрунтуються на нормах закону та не містять посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що б підтверджували наявність факту порушення податкового законодавства саме позивачем.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою п. 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Відповідно до абз.1, 10, 11 п.201.10 ПК України №2755-VI від 02.12.10 (із змінами та доповненнями) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На підтвердження факту проведення господарських операції з придбання нафтопродуктів позивачем було отримано від своїх контрагентів ТОВ «Фірма Фінанссервіс»: податкові накладні: № 60301 від 03.06.2014 року на суму 91 111,50 грн.; №60401 від 04.06.2014 року на суму 91 111,50 грн.; № 61901 від 19.06.2014 року на суму 89 761,43 грн.; № 62001 від 20.06.2004 року на суму 89 761,43 грн. ТзОВ «Бар Блюз»: податкова накладна: № 43 від 29.03.2013 року на суму 183 007,96 грн.

У той же час, судом встановлено, що акт перевірки не містить жодних зауважень щодо змісту наявної в них інформації та не заперечує наявність статусу платника податку у позивача та ТзОВ «Бар Блюз», ТОВ «Фірма Фінанссервіс» станом на дату їх виписки, що спростовує висновки Відповідача про безтоварність операції.

Висновки податкового органу про нікчемність угод, укладених Позивачем та ТОВ «Бар Блюз», ТОВ «Фірма Фінанссервіс» є безпідставними, з огляду на наступне.

Судом на підставі зібраних у справі доказів встановлена реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у періоді з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, з ТзОВ «Бар Блюз» у періоді з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, пунктом 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з частиною 1 статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Отже, відповідач при складанні акту перевірки та прийнятті на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішення, вийшов за межі своїх повноважень і самостійно, поза судовою процедурою, визнав договори, укладені між позивачем - з однієї сторони, та контрагентами - з другої сторони, недійсними.

Статтею 61 Конституції України регламентовано, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відтак, не виконання контрагентом позивача своїх податкових зобов'язань не є підставою для не включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту платником податку - покупцем послуг і, відповідно, не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2001 року у справі №08/158 , постанові Верховного Суду України від 1 червня 2010 року у справі №10/82, постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі №21-42а10 ("Фірма "ВІК"), постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі №21-47а10 (ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат"), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.12.20Юр №К-537/08, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.08.2010 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 19.11.2010 року, постанові Вищого адміністративного суду України від 27.04.2011 року у справі №К-11088/09.

Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, сформування податкового зобов'язання у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентами (або контрагентами контрагентів позивача), в тому числі - несплата податкових зобов'язань останніми, порушує право особи мирно володіти своїм майном, про що вказано у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (надалі-Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства в розумінні ст.9 Конституції України.

Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту недійсності попередньої або наступної операції у низці поставок, в яку входять ці операції, через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, порушення вимог чинного податкового законодавства будь-яким суб'єктом господарювання по ланцюгу постачання при здійсненні господарських операцій не повинно тягти за собою відповідальність іншого учасника господарських взаємовідносин. Тобто один суб'єкт господарювання не відповідає за дії (бездіяльність) іншого у разі порушення останнім норм відповідного законодавства.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до положень ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги приватного підприємства «Кавказ» до Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 24 березня 2015 року № 116 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ».

3.Визнати протиправною відмову Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області в розгляді заперечень ПП «Кавказ» на акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 року № 130/22-00/22385147.

4.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» № та № від 28.04.2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.