Справа № 2а-7699/12/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ К/9991/76734/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012

у справі №2а-7699/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт»

до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби від 08.06.2012 № та №.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в період з 01.04.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт №115/22-00/32943476 від 21.05.2012.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.9 ст.183,п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 185 782 грн., у т.ч.: за липень 2011 року у сумі 164000,00 грн., за серпень 2011 року у сумі 13616,00 грн., за вересень 2011 року у сумі 8176,00 грн., завищено від'ємне значення з податку на додану вартість за всього у сумі 168961,00 грн., в т.ч. за березень 2011 року у сумі 168961,00 грн. та завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість попереднього звітного періоду всього у сумі 449167,00 грн., в тому числі за березень 2011 року у сумі 250788,00 грн., за квітень 2011 року у сумі 4581,00 грн., за травень 2111 року у сумі 7174,00 грн., за червень 2011 року у сумі 3048,00 грн., та за липень 2011 року у сумі 183576,00 грн., а також порушено п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 135.1, п. 135.4 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, 138.4, п. 138.8 ст.138 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1115506,00 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення 08.06.2012:

-форми «Р» № про визначення ТОВ «Євростандарт» податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 232230,00 грн., з яких основного платежу - 155782,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 46448,00 грн.;

-форми «В4» № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість ТОВ «Євростандарт» у розмірі 338999,00 грн.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати та податковий кредит за наслідками реальних господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у періоді що перевірявся позивач мав господарські правовідносини з АТД «Українська генетична компанія» ТОВ. Між ТОВ «Євростандарт» - продавець та АТД «Українська генетична компанія» ТОВ - покупець укладено договір на реалізацію товарів від 29.03.2011 № 2903/1, а саме: згідно додатку 1 (специфікації) до договору купівлі-продажу від 29.03.2011 продавець постачає, а покупець отримує наступний товар - гречиху у кількості 161,38 т. на загальну суму 3074289,00 грн., в т.ч. ПДВ у сумі 512381,50 грн. На підтвердження виконання умов зазначеного договору надані: рахунок-фактура СФ-0000013 від 23.03.2011, видаткова накладна № РН-00018/1 від 30.03.2011, податкова накладна № ПН-14 від 30.03.2011. Також, між ТОВ «Євростандарт» - продавець та АТД «Українська генетична компанія» ТОВ - покупець укладено договір на реалізацію товарів від 29.03.2011 № 2903/2, а саме згідно додатку 1 (специфікації) до договору купівлі-продажу від 29.03.2011 продавець постачає, а покупець отримує наступний товар - селітру аміачну, кристалон, нітрамофоску. Відповідно до умов договору даний товар та власну готову продукцію було реалізовано АТД «Українська генетична компанія» ТОВ на загальну суму 5141949,00 грн., на підтвердження чого надані рахунок-фактура СФ-0000013/1 від 28.03.2012, накладна №РН00022/2 від 31.03.2012. Реалізований товар за умовами вищевказаних договорів позивачем був придбаний у ТОВ «Аттек», що підтверджується податковою накладною № ПН-18 від 31.03.2011. В подальшому товар був повернений в повному обсязі протягом квітня, серпня 2011 року, у зв?язку з чим позивачем проведено розрахунки коригування кількісних і вартісних показників.

Доводи відповідача про заниження позивачем зобов?язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість обґрунтовуються тим, що угоди між позивачем та його контрагентами укладались без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, а тому є нікчемними, 07.04.2011 було прийнято рішення №7/11 про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «Євростандарт», декларації позивача з ПДВ за квітень, травень, червень 2011 року податковим органом не визнані податковою декларацією.

Однак, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження понесених витрат та податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні договори та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Щодо доводів відповідача про скасування реєстрації платника ПДВ ТОВ «Євростандарт», то судами попередніх інстанцій правильно виходили з того, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011, скасовано рішення Охтирської МДПІ №7/11 від 07.04.2011 про анулювання реєстрації ТОВ «Євростандарт» як платника ПДВ та визнано його незаконним.

У разі набрання законної сили рішенням про задоволення зазначених позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.

Наведене означає, що таке рішення податкового органу не створює будь-яких правових наслідків. Тому протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття протиправного рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду.

Таким чином, висновок податкового органу про неврахування здійснених позивачем коригувань у зв'язку з анулюванням реєстрації ТОВ «Євростандарт» як платника ПДВ є неправомірним.

З цих же підстав не знаходять свого підтвердження і висновки податкового органу про невизнання податкових декларацій з податку на додану вартість як податкової звітності.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Сумської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун