Справа № 2а-17847/09/0370
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2011 р. Справа № 55078/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідача - Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області. У позовній заяві просить визнати нечинним податкове повідомлення рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області від 01.04.2008 року форми «В1» № /0.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2009 р. у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що СПД ОСОБА_2 при ввезенні на митну територію України товарів для подальшої

реалізації при їх розмитненні сплатив ПДВ, виходячи з митної вартості і врахуванням акцизного збору; мита, митних зборів та сплачену суму ПДВ відніс до податкового кредиту. Митна вартість перевищувала договірну ціну на суму донарахованих платежів, відповідно позивач зобов'язаний був визначити базу оподаткування ПДВ у грудні 2007 року виходячи з договірної вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайну піну з врахуванням акцизного збору, мита та інших платежів, як це визначено п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Не погодившись із постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2009 р. скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відмовляючи мені в позові, суд прийшов до висновку, що позивач безпідставно при поставці товарів на митній території України визначив базу оподаткування, виходячи з договірної (контрактної) вартості товару, нижчою за митну вартість, що привело до заниження податкового зобов'язання. До такого висновку суд прийшов проаналізувавши положення абзацу першого пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість». Так, на думку суду, при поставці на митній території України товарів, які були попередньо імпортовані платником податку на митну територію України, база оподаткування повинна визначатись з договірної (контрактної) вартості товару, але не менше митної вартості. Однак, на думку апелянта, такий висновок не узгоджується з чинним законодавством, зокрема він не випливає з п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», яка безпосередньо визначає базу оподаткування ПДВ з поставки товарів на територій України, ні з п.4.3 ст.4 цього Закону, яка визначає базу оподаткування для товарів, які імпортуються на митну територію України і не може поширювати свою дію на відносини оподаткування вже власне на митній території України, навіть якщо вони були попередньо імпортовані платником податку на територію України. На таку думку, зокрема, наводить саме дієслово «імпортуються» у теперішньому часі (п.4.3 ст.4 Закону про ПДВ), тобто мова йде саме про момент імпорту (перетину кордону), у протилежному випадку слід було б писати «імпортувались» або «імпортовані».

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав:

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією з 17.03.2008 року по 21.03.2008 року проведено позапланову виїзну перевірку Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2007 року про що було складено Акт № 76/17-235/НОМЕР_1 від 21.03.2008 року Вказаний акт став підставою для прийняття податкового повідомлення рішення яке оскаржується у справі.

Надаючи оцінку вказаному податковому повідомленню рішенню суд дійшов висновку, що СПД ОСОБА_2 при ввезенні на митну територію України товарів для подальшої реалізації при їх розмитненні сплатив ПДВ, виходячи з митної вартості і врахуванням акцизного збору; мита, митних зборів та сплачену суму ПДВ відніс до податкового кредиту. Митна вартість перевищувала договірну ціну на суму донарахованих платежів, відповідно позивач зобов'язаний був визначити базу оподаткування ПДВ у грудні 2007 року виходячи з договірної вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайну піну з врахуванням акцизного збору, мита та інших платежів, як це визначено п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказаний висновок, таким, що суперечить нормам матеріального права, враховуючи при цьому, що відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону № 168/97-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спору) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону N 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду.

При цьому за правилами підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Окрім вказаного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для товарів, які ввозяться на митну територію України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства (пункт 4.3 статті 4 Закону про ПДВ).

Згідно з абзацом сьомим пункту 1.7 Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 9 липня 1997 року № 307, митна вартість - це вартість товару, що визначається відповідно до положень Закону України від 5 лютого 1992 року N 2097-XII «Про Єдиний митний тариф» (із змінами та доповненнями) і використовується виключно для цілей митного оподаткування товарів та ведення митної статистики. Відповідно до абзацу п'ятого пункту 1.7 цієї Інструкції фактурна вартість (договірна, контрактна) - це вартість товарів, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті або має компенсуватися зустрічними поставками товарів та зазначається в рахунку-фактурі (рахунку-проформі - для договору міни) відповідно до умов зовнішньоторговельного договору (контракту) купівлі-продажу або міни (далі - фактурна вартість). Отже, митна вартість імпортованих товарів самостійно визначається митним органом, і її призначення зводиться виключно до визначення сум податків та зборів, що сплачуються на митниці. Зазначена вище норма права застосовується при здійсненні процедури розмитнення товарів, що ввезені на митну територію України. Як встановлено, позивачем було застосовано її під час розмитнення ввезеної продукції.

З огляду на наведене суд першої інстанції, дійшов необґрунтованого висновку, та не врахував, що при визначенні бази оподаткування операцій з реалізації на території України імпортованого товару, митна вартість та звичайна ціна не є тотожними. База оподаткування податком на додану вартість позивачем визначена вірно - відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону № 168/97-ВР - із договірної вартості цих засобів, яка не нижча за звичайні ціни, а пункт 4.3 названого Закону, на який посилається ДПІ, вказуючи на те, що ціна такого товару при його подальшій поставці, не може бути меншою за митну вартість, регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

За наведених обставин приписи пункту 1.20 статті 1 Закону про прибуток жодним чином не ототожнюють поняття "звичайна ціна" та "митна вартість", як це робить відповідач при прийнятті оспорюваного рішення, оскільки за наступного продажу імпортованого товару на митній території України податкове зобов'язання з податку на додану вартість визначається платником податків на підставі п. 4.1 ст. 4 Закону про ПДВ.

Проте вказаного судом першої інстанції не враховано, що свідчить про порушення норм матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, яке в силу ст. 202 КАС України, є підставою для скасування постанови суду та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2009р. по справі № 2а-17847/09/0370 скасувати;

Прийняти нову постанову якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення задовольнити:

Визнати нечинним податкове повідомлення рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області від 01.04.2008 року форми «В1» № /0.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1