Справа № 357/7777/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/7777/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Гапоненко А.П. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А
30 липня 2015 року м. Київ
колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області про визнання рішення протиправним,
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області, в якому яким просить суд визнати протиправним та скасувати рішення начальника управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області від 05.03.2015 року № 380/8511 і зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області від 05.03.2015 року № 380/8511. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення
Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2014 року Позивач звернувся до УПФУ в м. Біла Церква із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква від 05.03.2015 р. № 380/8511 йому відмовлено в призначення пенсії. Відмова мотивована тим, що у нього не вистачає періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, який станом на 01.01.1993 р. складає 2 роки 8 місяців і 11 днів (за підрахунками управління ПФУ у м. Біла Церква). При цьому, відповідач вважає, що період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 02.03.1988 року по 04.01.1993 року позивачем не підтверджено.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС у 1986 році, отримав в установленому законом порядку відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.07.1995 року, що підтверджується копією посвідчення ( а.с. 5).
Позивач був поставлений на облік в Білоцерківський об`єднаний міський військовий комісаріат Київської області 02.03.1988 року, де перебуває по теперішній час. Вказана обставина підтверджена довідкою військового комісара Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату. Так, згідно військового квитка, ОСОБА_1 , перебував ( в даний час знятий з обліку за віком) на військовому обліку з 02.03.1988 р. та більше не знімався. При цьому, в обліковій картці зазначена адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не меншечотирьох років, пенсії надаютьсяіз зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на два роки та додатково один рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Суд першої інстанції вірно зазначає, що інформація, зазначена в обліковій картці, є доказом факту постійного проживання позивача в м. Біла Церква з 02.03.1988 р. по теперішній час ( а.с.6-7).
Також, судом першої інстанції, з наданих позивачем документів встановлено, що з моменту постановки на облік військкомату позивач спочатку проживав за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний будинок був знесений, внаслідок чого будинкова книга не збереглася, а ЖЕК № 1 даними реєстраційного обліку громадян не володіє ( а.с.26).
Однак, факт проживання позивача за адресою АДРЕСА_2 з 1988 року також підтверджується копією особистої картки ф.Т-2 працівника Білоцерківської дослідно-селекційної станції, де позивач працював на посаді агронома з березня місяця 1988 року ( а.с.38).
Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роки, до якого відноситься м. Біла Церква, з березня місяця 1988 року по даний час, а станом на 01.01.1993 року більше 4 років, а тому, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи міститься всі належні докази, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку є протиправними, та вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку з дня звернення за призначенням пенсії підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Доводи викладені в апеляційній скарзі носять формальний характер, не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 165, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області залишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко
Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.