Справа № 826/20700/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"22" липня 2015 р. м. Київ К/800/55857/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Шведа Є.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року

у справі №826/20700/13-а

за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю

у Херсонській області

до ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області (далі по тексту Інспекція) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, яким просила постановити рішення про знесення житлового будинку розміром 7,5х15,5 м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_2, за рахунок відповідача.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.08.2013 року провадження по справі №821/3128/13-а було відкрито.

02.10.2013 року ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду матеріали вказаної справи передано за територіальною підсудністю на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року справу №810/5698/13-а передано за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року у справі №826/20700/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності позивачем своїх вимог, оскільки ОСОБА_5 у визначеному законом порядку не було отримано дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або територіальних органів на будівництво об'єкта містобудування, на початок виконання будівельних робіт, а також комплексного висновку та проекту рішення про дозвіл на будівництво.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою та просить, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено перевірку щодо додержання фізичними та юридичними особами вимог чинного законодавства при забудові земель, в тому числі і щодо житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2, яка була надана у власність ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18.06.2008 р.

В ході проведення перевірки складений акт від 18.06.2013р., згідно якого на вищезазначеній земельній ділянці були виявлені правопорушення, а саме здійснені будівельні роботи по будівництву житлового будинку розміром приблизно 7,5х15,5 м. На час перевірки будівельні роботи не проводилися, забудовник або його уповноважена особа відсутні. Дозвіл на будівництво не видавався, замовник з цього питання до сільської ради не звертався. В Інспекції повідомлення щодо проведення будівельних робіт не зареєстровано, що є порушенням п.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

18 червня 2013 року позивачем відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено припис, яким зобов'язано останню привести об'єкт містобудування у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства у термін до 28.06.2013 р., а у випадку не оформлення житлового буднику здійснити демонтаж вищевказаного об'єкту.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням (частина перша).

Розглядаючи позовні вимоги відповідно до вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України, суди повинні були встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 наголошує, що припис про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності вона не отримувала, а отже фактично не могла його виконати. Зазначені обставини вона мотивує тим, що змінилось її місце проживання. Раніше відповідач мешкала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, а з 2010 року вона мешкає та зареєстрована за іншою адресою, яка вказана в паспорті: АДРЕСА_3.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, припис про усунення порушень Інспекцією було направлено на адресу, яка була зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18.06.2008 року - АДРЕСА_1.

В справі відсутні докази отримання позивачем припису про усунення порушень.

На вказані обставини суди попередніх інстанцій уваги не звернули.

Крім того, касатор звертає увагу суду, що нею було направлено на адресу Інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.94 т.2).

За приписами пункту 22 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року про практику застосування судами статті 376 ЦК України, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

Враховуючи наведене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, в розумінні статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі №826/20700/13-а - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: