Справа № 802/1085/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1085/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

23 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача Джугострана В.І.

представника позивача Базалюк А.В.

представника відповідача Островерха Р.В.

представника третьої особи Мавроді Р.Ф.

представника третьої особи Півкозак Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької митниці Державної фіскальної служби на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Могилів-Подільського споживчого товариства "Господар" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницька митниця ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь,

В С Т А Н О В И В :

20.04.2015 року позивач - Могилів-Подільське споживче товариство "Господар" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № та № від 30 січня 2015 року.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 15.05.2015 року в адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги, в свою чергу представники позивача заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у період з 05.01.2015 року по 16.01.2015 року працівниками відповідача та третьої особи проведено невиїзну документальну перевірку Могилів-Подільського споживчого товариства "ГОСПОДАР" на предмет дотримання останнім вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг під час митного оформлення товарів за митною декларацією №401060000/2014/000117 від 26.03.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт №1/2-32-22-06/ від 16.01.2015 року . У вказаному Акті зроблено висновок про порушення позивачем п. 3 ст. 43 МК України, п. 2 ст. 48 МК України та пункту 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим, на думку контролюючих органів, кошти у сумі 214562,26 грн. підлягають сплаті до державного бюджету, в т.ч. ввізне мито - 178801,88 грн. та податок на додану вартість - 35760,38 грн.

Передумовою для такого висновку стало те, що на думку перевіряючих, підприємство незаконно отримало пільгу під час митного оформлення товарів за митною декларацією № 401060000/2014/000117 від 26.03.2014 року. Підставою для застосування пільгових ставок ввізного мита встановлених Митним тарифом України, під час митного оформлення товарів за вказаною митною декларацією став наданий Товариством сертифікат про походження товарів № К 0123728 від 24.03.2014 року. Проте, листом Державної фіскальної служби України від 29.08.2014 року № 3169/7/99-99-24-02-08-17 інформовано, що печатка та підпис на сертифікаті про походження товару № К 0123728 від 24.03.2014 року не належить Стамбульській Торговій палаті.

У зв'язку із виявленими фактами відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2015 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито па товари, що ввозяться на митну територію України в розмірі 223502,35 грн., з яких 178801,88 грн. - основний платіж, 44700,47 грн. - штрафні санкції та податкове повідомлення - рішення № від 30.01.2015 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, що ввозяться на митну територію України в розмірі 44700,48 грн., з яких 35760,38 грн. - основний платіж, 8940,10 грн. - штрафні санкції.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Митного кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки висновки відповідача про порушення позивачем митного законодавства є необгрунтованими.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Відповідно до частин 1-3 статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Тобто, вказаними нормами, встановлено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, одним із яких є сертифікат про походження товару.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Згідно ч.9 ст. 43 МК України, додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Згідно з матеріалами справи, а саме МД № 401060000/2014/000117 від 26.03.2014 р. позивачем зазначено, що документом який підтверджує походження товару із Республіки Туреччина та відповідно надає право на сплату ввізного мита за пільговими ставками є Сертифікат про походження товару № К 0123728 від 24.03.2014 року. За результатами огляду Сертифікату встановлено, що проставлена на ньому печатка є розмитою проте інших недоліків документа не встановлено.

Позивач, відповідно до ст.43 МК України, на підтвердження країни походження товару, надав відповідачу додаткові документи та відомості, що підтверджують країну походження товару, а саме експортну декларацію №14341300ЕХ165267 від 24.03.2014 року, пакувальний лист б/н від 24.03.2014 року, інвойс №110332 від 24.03.2014 року, товарно-транспортну накладну № А0505142 від 24.03.2014 року Крім того із Акту перевірки видно, що в розпорядженні контролюючих органів також перебували зовнішньоекономічний контракт № 31UA від 20.03.2014 р., укладений з "DETAY TEKS. CORAP VE CAMASIR SAN. TIC. LTD." (MEHMET AKIF MAH. BAHARIYE CAD. N0:58 /2 IKITELLI/ ISTANBUL Туреччина), міжнародна автомобільна накладна (CMR) № А 0505142 від 24.03.2014, книжки МДП (Carnet TIR) № JX.75381793 від 24.03.2014 р.

Однак, відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час проведення перевірки вказані документи досліджені не були , їм не надано оцінки та зроблено висновок чи є ці документи такими, що підтверджують країну походження товару чи ні.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Використовуючи зазначене право відповідач, надіслав запит із проханням підтвердити факт видачі сертифіката та даних які в ньому містяться, у зв'язку із застосуванням на дані товари заходів нетарифного та тарифного регулювання.

На вказаний запит відповідач отримав відповідь від 05.07.2014 року у якій зазначалося, що Торгова палата Стамбулу повідомила, що Сертифікат про походження товару № К 0123728 від 24.03.2014 року є "правочинним, а поставлений на ньому підпис є справжнім". Також зазначила: "Сертифікат походження № К 0123728 хоча і містить штамп підписанта, проте штамп і підпис не належить Торговій Палаті Стамбулу".

Тобто, Торгова палата Стамбулу зазначила як про правочинність Сертифікату так і те, що додаткові відомості підтверджують зазначену позивачем у МД № 401060000/2014/000117 від 26.03.2014 р. країну походження товару, разом з тим відповідач заперечивши походження товару із Республіки Туреччина не зміг пояснити із якої країни в такому разі походить імпортований товар.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено у встановлений законом спосіб країну походження імпортованого товару, а тому підстави для застосування до нього відповідачем санкцій відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що, висновки відповідача про порушення позивачем п. 3 статті 43, п. 2 статті 48 Митного кодексу України та п. 190.1 статті 190 Податкового кодексу України не ґрунтуються на законі та є безпідставними, оскільки їх зроблено без урахування усіх обставин, що мали для них значення, а тому, оскаржувані податкові повідомлення - рішення № та № від 30 січня 2015 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того суд критично відноситься до посилань представника ГУ ДФС у Вінницькій області про те, що документи, які СТ "Господар" надано для митного офомлення товару неможливо брати до уваги, оскільки вони містять неправдиві відомості, а саме відповідно до повідомлення митних органів Туреччини, текстильні вироби, що вказані у митних документах позивача, відвантажувалися Туреччиною не одним контрагентом, як це зазначає СТ "Господар", а декількома підприємствами та зовсім іншим суб"єктам господарювання, які перебувають на обліку у м. Києві, а не позивачеві, саме тому на думку представника відповідача спростовуються відомості щодо купівлі товару у Туреччині. Такі доводи представника відповідача суд не може взяти до уваги, оскільки під час митного оформлення товарів за митною декларацією № 401060000/2014/000117 від 26.03.2014 року позивачем подано до митного органу ряд товаросупроводжуючих документів, а саме: експортну декларацію, пакувальний лист, інвойс, товаротранспортну-накладну, також працівниками митниці проводився фізичний огляд задекларованого товару, на час розгляду справи не встановлено про наявність судових рішень якіб свідчили про про те, що зазначені документи посадовими особами СТ "Господар" були підроблені, або внесені в них відомості є сфальсифікованими, на думку суду така позиція відповідача є недоведеною, скільки не підтверджена належними доказами.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.