Справа № 806/625/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м.Житомир справа № 806/625/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Барібан А.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання неправомірним наказу №403 о/с від 24.12.2014 р., зобов'язання поновити на службі та виплатити грошове і речове забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень до позовної заяви) просив:

- визнати дії відповідача в частині прийняття наказу т.в.о начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 403 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ згідно з п.64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - неправомірним;

- зобов'язати відповідача поновити його на службі в органах внутрішніх справ, на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Коростенського МВ УМВС в Житомирській області;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 25.12.2014 року по момент прийняття рішення суду;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що він не порушував дисципліну і не вчиняв правопорушень, при вчиненні яких виникли б підстави для звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ. Крім того, зазначає, що він був в тверезому стані, а медичне обстеження проведено з грубим порушенням, тому обставини, вказані як підстави його звільнення не відповідають дійсним обставинам справи. А отже, звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за порушення дисципліни є незаконним та таким, що порушує його трудові права. Тому, з огляду на незаконність звільнення його з посади та зі служби в органах внутрішніх справ, оскаржуваний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Також зазначає, що в результаті незаконного звільнення його з посади та зі служби в органах внутрішніх справ його було позбавлено грошового утримання, а відтак на його користь підлягає стягненню з відповідача втрачене грошове утримання за весь час вимушеного прогулу. Крім того, у зв'язку з вчиненням відповідачем протиправних дій, які полягають у незаконному звільненні та відповідно не виплаті відповідачем належних йому сум грошового утримання, йому завдано моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України в сумі 10000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що позивач обґрунтовано і з дотриманням встановленого порядку звільнений з органів внутрішніх справ, оскільки грубо порушив службову дисципліну, що виразилась у перебуванні на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3, працював на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання і взятих під варту осіб Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з 02 квітня 2012 року, в спеціальному званні "капітан міліції". Перебував на службі в органах внутрішніх справ з 18.08.2000 року.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 1341 від 24.12.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" "за особисту недисциплінованість, ігнорування вимог наказів МВС України №81-2007, №157-2007, №90-2010 та №155-2012 щодо зміцнення дисципліни і законності, поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справи України, що виразилось у перебуванні на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння, начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС" (а.с. 182-183).

Наказом УМВС України в Житомирській області № 403 о/с від 24.12.2014 року ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) (а.с. 8).

При дослідженні обставин, що стали підставою для винесення оскаржуваних наказів, судом встановлено наступне.

17.12.2014 року відповідно до наказу начальника Коростенського МР УМВС України в Житомирській області за № 440 (а.с. 9, 13), про призначення конвою по охороні та конвоюванню затриманих і взятих під варту осіб по м. Коростень та Коростенському районі, для забезпечення вимог наказу з числа особового складу було призначено конвой, а ОСОБА_3 було призначено начальником конвою, який здійснював конвоювання 18.12.2014 року з 7 годин 00 хв. до 24 годин 00 хвилин.

В позовній заяві позивач та судовому засіданні представник позивача пояснили, що після завершення конвоювання заступник начальника Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, ОСОБА_3 особисто та членам конвою дозволив 19.12.2014 року на службу не виходити, так як вони працювали до пізньої ночі. В подальшому 19.12.2014 року близько 14 години до позивача зателефонував черговий міського відділу і повідомив, що оголошено сигнал "Тривога". Черговому ОСОБА_3 доповів, що в нього сьогодні вихідний і він себе погано почуває. Однак черговий повідомив, що начальник міського відділу попросив зібратися максимум працівників та вказав на необхідність прибути до міського відділу по сигналу "Тривога". Виходячи з дому позивач вжив ліки, які йому були рекомендовані лікарем, а саме: Велокардин 30 крапель та Сідовіт 30 крапель. Коли позивач прибув до Коростенського міського відділу, на вході стояв перевіряючий з МВС України, який запитав ОСОБА_3 посвідчення, записав його до журналу, а також учувши запах ліків запитав позивача, чи вживав він спиртні напої. ОСОБА_3 особисто пояснив, що сьогодні він перебуває у відгулі з дозволу заступника начальника МВ, так як він відповідно наказу працював до ночі і що дійсно вживав ліки, які йому були рекомендовані лікарем. Однак, перевіряючий з МВС України запропонував проїхати до лікарні та пройти перевірку на вживання спиртних напоїв, на що позивач погодився.

Представник позивача також вказав, що перед проходженням обстеження на вживання алкоголю, черговий лікар попередив, що даний прилад не є точним вимірюванням, так як він не проходив уже тривалий час повірки і може мати відповідні похибки. Обстеження показало, що у ОСОБА_3 виявлено ступінь алкогольного сп"яніня 0,4% промиля. Після проходження обстеження на вживання алкоголю, позивач написав пояснення і був вільним, так як перебував у відгулі.

Також вказав, що по 26.12.2014 року включно він перебував на службі і ніхто із керівництва Коростенського міського відділу не ставив його до відома та не відстороняв зі служби. Тільки 27.12.2014 року вранці його викликав начальник і повідомив про те, що в управлінні є наказ про його звільнення та запропонував йому приїхати після святкових днів до кадрового апарату УМВС та ознайомиться з наказом.

Вважає, що його звільнення та накази відповідача № 1341 від 24.12.2014 року, № 403 о/с від 24.12.2014 року є незаконними та такими, що грубо порушують його трудові права.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним наказам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Статтею 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006, № 3460-IV (далі по тексту - Закон № 3460-IV) визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни ( ст. 2 Закону № 3460-IV).

Статтею 14 Закону № 3460-IV встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої Наказом МВС, від 12.03.2013, № 230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 8.1. Інструкції визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Встановлено, що за даним фактом було проведено службове розслідування.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з отриманням інформації про перебування на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння начальника ІТТ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_3, т.в.о. начальника, полковником міліції ОСОБА_4 видано наказ №1322 від 19.12.2014 року про призначення та проведення службового розслідування. (а.с. 170).

Підставою для винесення наказу №1322 від 19.12.2014 року слугував рапорт старшого інспектора СКЗ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області, капітана міліції ОСОБА_5 від 19.12.2014 року (а.с. 172).

У висновку "Про результати службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни капітаном міліції ОСОБА_3Ю." від 24.12.2014 року, зокрема, зазначено: "о 15 годині 10 хвилин за сигналом до розташування підрозділу прибув начальник ІТТ капітан міліції ОСОБА_3, якого працівники МВС України запідозрили у перебуванні в нетверезому стані. У зв'язку з цим, о 16:45 год. вказаного працівника міліції освідувано в Коростенській ЦЛМ, де лікарями йому констатовано алкогольне сп'яніння (висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 19.12.2014 року №235)" (а.с. 179-181).

Таким чином, при складанні зазначеного висновку, головним аргументом протиправності дій капітана міліції ОСОБА_3 слугував висновок про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 19.12.2014 року №235 (а.с. 171).

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Судом встановлено, що на момент проведення освідування ОСОБА_3, прилад для вимірювання концентрації парів алкоголю не був повірений.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, прилади якими користується Коростенська центральна міська лікарня для визначення концентрації парів спирту (Алконт 01Су №1506-10, Алконт 01Су №0906-08) на підставі свідоцтва №002339 серія Д зареєстровані в Державному реєстрі засобів вимірювання техніки за №РБ (а.с. 190).

Однак, на момент освідування ОСОБА_3 дані прилади не були повірені, що підтверджується копіями свідоцтв ДП "Укрметртестстандарт" за №12-01/238 та № 12-01/237 та листом Коростенської центральної міської лікарні від 20.02.2015 року № 368 (а.с. 96-97).

Так, як вказано в Свідоцтвах ДП "Укрметртестстандарт" про повірку робочого засобу вимірювання техніки, вони чинні до 04.09.2013 року. Крім того, відповідно до свідоцтва про визнання затвердження типу вимірювальної техніки прилади Алконт 01Су повинні проходити повірку з інтервалом не більше 0,5 року (а.с.190).

Таким чином, у суду виникають сумніви щодо достовірності та правильності результатів висновку медичного огляду, за яким ОСОБА_3 встановлено ступінь алкогольного сп'яніння.

При цьому, суд не приймає до уваги надане представником відповідача Свідоцтво ДП "Укрметртестстандарт" про повірку робочого засобу вимірювання техніки за №12-01/0321 від 11.02.2015 року, чинного до 11.08.2015 року (а.с. 191), оскільки воно було видане вже після здійснення освідування ОСОБА_3

Інших доказів на підтвердження перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння відповідачем надано не було.

Крім того, будучи допитаний в судовому засіданні як свідок заступник начальника Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_3 дійсно знаходився при виконанні службових обов'язків 18.12.2014 року до 24:00. Пояснив, що з усного дозволу без рапорту надав ОСОБА_3 відгул, але попередив, що в разі необхідності йому необхідно прибути до міського відділу. 19.12.2014 року по сигналу "Тривога" ОСОБА_3 прибув до Коростенського МВ, будь-яких зовнішніх ознак алкогольного сп'яніння у ОСОБА_3 він не помітив.

Тобто, встановлені під час розгляду справи обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_3 19.12.2014 року перебував у відгулі та не був безпосередньо при виконанні службових обов'язків.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону № 3460-IV накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка перебуває в стані сп'яніння, а також одержання від неї пояснень мають бути відкладені до її протверезіння.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснення у ОСОБА_3 були одержані 19.12.2014 року (а.с. 173), тобто відразу ж як працівники МВС запідозрили, що він перебуває в нетверезому стані. На думку суду, порушення порядку відібрання пояснень у позивача свідчить на користь його доводів, що 19.12.2015 року він не перебував в стані алкогольного сп"яніння.

Відповідно до ст.12 Закону №3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Приписами ст.14 Закону №3460-IV визначено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зазначає, що висновок службового розслідування, який ґрунтується виключно на висновках щодо результатів медичного огляду ОСОБА_3, не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Разом з тим, при винесенні оскаржуваних наказів не було взято до уваги і професійні якості позивача, відсутність дисциплінарних стягнень за останні кілька років, попередня поведінка ОСОБА_3, його ставлення до виконання службових обов'язків.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 1341 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ та наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 403 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) за п.63 "є" за порушення дисципліни винесені з порушення закону та підлягають скасуванню.

Статтею 14 Закону № 3460-IV встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція №110), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Зокрема, п. 2.27 Інструкції №110 встановлено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Як встановлено вище, відповідно до оскаржуваних наказів №1341, № 403 о/с позивача було звільнено 24.12.2014 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 25.12.2014 року позивач перебував на службі, і трудові відносини з роботодавцем ще тривали, що підтверджується книгою нарядів Коростенського МВ УМВС (а.с.145). Крім того, позивач отримував зброю про що також свідчить його підпис у книзі нарядів.

Про те, що позивача звільнено, йому усно доповіли лише 26.12.2014 року та фактично відсторонили від виконання службових обов'язків, про що також свідчать показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6

А тому, вищенаведені обставини свідчать про те, що в порушення вимог Закону №3460-IV та Інструкції №110 відповідачем не було ознайомлено під підпис ОСОБА_3 з наказом про його звільнення, а також не видано трудову книжку в день його звільнення, відтак позивач підлягає поновленню на посаду з 25.12.2014 року.

Суд не приймає до уваги лист-повідомлення відповідача від 25.12.2014 року за №11-1/3719 про необхідність прибути до УКЗ УМВС для отримання трудової книжки (а.с. 186), оскільки доказів його направлено на адресу ОСОБА_3 до матеріалів справи не надано.

Крім того, в судовому зсіданні представник позивача стверджував, що ніякого повідомлення позивач не отримував.

Відповідно до п.24 Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи, що нарахування та виплату сум грошового забезпечення для позивача здійснював Коростенський міський відділ УМВС України в Житомирській області, який володіє всіма необхідними даними для розрахунку зазначених виплат, суд з огляду на фактичні обставини справи, положення ч. 2 ст. 11 КАС України та з метою повного захисту прав позивача (про захист яких позивач просить) вважає за необхідне прийняти у вказаній частині рішення, яким зобов'язати Коростенський міський відділ УМВС України в Житомирській області нарахувати та виплатити на користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.12.2015 року по день поновлення на посаді та стягнути з Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України в Житомирській області на користь ОСОБА_3 нараховану суму грошового забезпечення..

Щодо вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 86,94,158,162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 1341 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 403 о/с про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) за п.63 "є" за порушення дисципліни.

Поновити ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з 26.12.2014 року.

Зобов"язати Коростенський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справи України в Житомирській області нарахувати ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.12.2014 року по день поновлення на посаді та стягнути з Коростенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України в Житомирській області на користь ОСОБА_3 нараховану суму грошового забезпечення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення на службі і на посаді та нарахування і стягнення грошового забезпечення за один місяць вимушеного прогулу допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 31 липня 2015 р.