Справа № П/811/977/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Нагібіна Г.П.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2015 рокусправа № П/811/977/15
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Богданенка І.Ю. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Кязимова Д.В., за участю представників позивача - Альби О.В., Дьяченка А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" та Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 р. у справі №П/811/977/15 за позовом Державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство "Маловисківський спиртовий завод" звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області, у якій просив суд визнати протиправними та скасувати пункти 2.1-2.5 листа-вимоги №11-07-14-14/7082 від 05.12.2014 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано пункт 2.3 листа-вимоги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082 про усунення виявлених ревізією порушень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм діючого законодавства України просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року та прийняти нову постанову по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не дав належної оцінки постанові Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року по адміністративній справі. Зазначеною постановою суду було скасовано постанову Державної фінансової інспекції, прийнятої на підставі акту ревізії. Рішення суду набрало законної сили та має преюдиціальне значення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування п.2.1 та п.2.2 листа-вимоги, суд першої інстанції невірно визначив предмет позову та встановив, що у наведених пунктах вимоги зазначено про зобов'язання стягнення, тоді як лист-вимога таких зобов'язань взагалі не містить.

Ревізію було призначено у межах кримінального провадження і її висновки разом з оскаржуваним листом-вимогою, що прийняті за результатами такої ревізії стосуються інтересів фізичних осіб (службових осіб позивача), а також прав та інтересів позивача, як юридичної особи у сфері публічно-правових відносин.

Щодо п.2.4 листа-вимоги позивач зазначив, що вимоги відповідача в цій частині є недоречними, оскільки зазначені в Акті ревізії порушення були виправлені до закінчення звітного періоду і вже не мали місця на момент складання листа-вимоги.

Твердження суду щодо визнання протиправним та скасування п.2.5 листа-вимоги є протиправним, адже це питання взагалі не розглядалось по суті.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що п.2.3 листа-вимоги №11-07-14-14/7082 від 05.12.2014 року вимагалось поновити за даними бухгалтерського обліку вартість необоротних активів, на які була нарахована прискорена амортизація в сумі 41,93 тис.грн., оскільки позивачем без одержання дозволу від органу управління майном (Міністерства аграрної політики та продовольства України) проведена прискорена амортизація 5 об'єктів необоротних активів на зазначену суму.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що фактично заводом проводилась переоцінка, а не прискорена амортизація.

Вважають, що позивачем необґрунтовано занижено вартість своїх активів та завищено адміністративні витрати, що спричинило до перекручення даних, які були внесені протягом липня-грудня 2013 року та січня-березня 2014 року до фінансової звітності.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача підтримали, проти апеляційної скарги відповідача заперечували.

Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда та направлень від 30.10.2014 р. і 13.10.2014 р. проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Маловисківський спиртзавод" за період з 01 січня 2013 р. по 31 серпня 2014 р., результати якої оформлено актом ревізії №07-09/114 від 04.11.2014 р. (а.с.8-20).

За результатами ревізії позивачу направлено лист-вимогу від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082 про усунення виявлених ревізією, термін виконання якої встановлено до 09.01.2015 р. (а.с.21-22).

Спірними по справі є пункти 2.1 - 2.5 п.2 листа-вимоги від 05.12.2014 р. №11-07-14-14/7082.

Щодо пункту 2.1 та 2.2 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб у списанні необоротних активів підприємства без одержання дозволів від органу управління майном і стягнути з них у порядку, визначеному чинним законодавством, кошти на загальну суму 108,09 тис.грн. і в подальшому при списанні активів дотримуватись вимог ст.ст. 74, 75 ГК України, Порядку № 1314 та пунктів 3.6 і 3.8 Статуту підприємства.

Пунктом 2.2 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб у проведенні необґрунтованої переоцінки необоротних активів, поновити за даними обліку вартість необоротних активів на загальну суму 55,47 грн., що були переоцінені з порушенням законодавства, та стягнути з них у порядку, визначеному чинним законодавством, суму нанесеної матеріальної шкоди - 21,55 тис. грн.

Отже, в обох пунктах листа-вимоги, орган ревізії вимагає від підприємства відшкодувати матеріальну шкоду.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 р., 20.04.2014 р., 13.05.2014 р., Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (а.с.78-89).

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У пунктах 2.1 та 2.2 листа-вимоги зазначено про зобов'язання стягнення, що за своєю правовою природою є зобов'язанням відшкодувати виявлені збитки, а тому механізм реалізації даної вимоги можливий лише при зверненні ДФІ у Кіровоградській області з позовом про стягнення таких збитків.

Правомірність заявлених сум збитків може бути перевірена судом лише при зверненні Державною фінансовою службою з позовом про стягнення таких збитків.

Висновки Верховного Суду України є обов'язковою підставою для відмови в задоволенні позову, а суди зобов'язані привести судову практику до вищезазначених висновків Верховного Суду України.

Тому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування пунктів 2.1 - 2.2 листа-вимоги.

Щодо пункту 2.3 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.3 листа-вимоги зобов'язано поновити за даними бухгалтерського обліку вартість необоротних активів, по яких при здійсненні нарахування амортизації була проведена процедура прискореної амортизації вартості 5 об'єктів основних засобів, за результатами якої вартість 5 об'єктів основних засобів була необґрунтовано занижена на 41,93 тис.грн. та в подальшому при проведенні нарахування прискореної амортизації на необоротні активи керуватись статтею 74 ГК України та п.3.8 Статуту підприємства.

В акті ревізії відображено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства, встановлено випадки проведення амортизації її нарахування із порушенням наказів про бухгалтерський облік та застосування прискореного методу нарахування амортизації на деякі необоротні засоби без одержання у встановленому порядку згоди органу управління майном, що є порушенням статті 3.8 Статуту підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом по підприємству від 15.07.2013 р. проведено прискорену амортизацію та визначено нову залишкову вартість паточного резервуару №5 в сумі 11168,75 грн., паточного резервуару №7 - 11290,69 грн., паточного резервуару №8 - 11069,28 грн. і мазутного резервуару №3 - 1054,70 грн.

За висновками відповідача, прискорена амортизація проведена без дотримання Наказу №10б.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначив про те, що при здійсненні прискореної амортизації підприємство не зобов'язано було проводити оцінку такого майна.

Ревізією встановлено порушення правових аспектів нарахування прискореної амортизації, а не принципу нарахування такої амортизації.

Спір між сторонами зведений до того, що позивач наполягав на тому, що він не проводив прискорену амортизацію, а провів уцінку майна, відповідач зазначав про те, що якби позивач проводив переоцінку, він був би зобов'язаний залучити оцінювача.

На підставі наказу №10б від 15.07.2013 р. позивач вирішив провести нарахування амортизаційних відрахувань та визначення нової реальної залишкової вартості на паточний резервуар №5, паточний резервуар №7, паточний резервуар №8 і мазутний резервуар №3 у зв'язку з тим, що залишкова вартість паточних резервуарів суттєво відрізняється від справедливої ціни (а.с.55).

Згідно довідки від 30.08.2013 р., адресованої Міністерству аграрної політики та продовольства України Концерну "Укрспирт", позивач повідомив даний орган про проведення переоцінки резервуарів з визначенням справедливої залишкової вартості відповідних об'єктів (а.с.63).

Листом від 09.09.2013 р. адресованим Міністерству аграрної політики та продовольства України Концерну "Укрспирт", позивач зазначив про те, що 30.08.2013 р. направив пакет документів на списання 5 одиниць основних засобів загальною вартістю 41926,74 грн. з проханням прискорити отримання дозволу на списання основних засобів (а.с.65).

Отже, позивач звертався за отриманням дозволу на списання основних засобів, а не за отриманням дозволу на проведення прискореної амортизації.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.02.2014 р. №71 надано дозвіл на списання основних засобів позивачу за переліком, всього 5 об'єктів (а.с.66).

На підставі отриманого дозволу Міністерства, позивач на підставі наказу №4 "Про списання матеріальних цінностей" провів списання 5 об'єктів основних засобів (а.с.68). В даному наказі також зазначено про демонтаж даних резервуарів, брухт металевий оприбуткувати на склад з подальшою реалізацією.

Станом на день розгляду справи в суді, 5 резервуарів списані та розпилені на металобрухт.

Позивач наполягав на тому, що він не проводив прискорену амортизацію, а провів уцінку вартості основних засобів, зазначаючи при цьому, що при уцінки вартості основних засобів не потрібно залучати фахівця з оцінки.

Згідно наказу по підприємству №10б від 15.07.2013 р. "Про уцінку основних засобів", у зв'язку з тим, що залишкова вартість паточних резервуарів суттєво відрізняється від справедливої їх вартості, наказано провести нарахування амортизаційних відрахувань із визначенням нової реальної залишкової вартості (а.с.55).

Отже, сам вищеописаний наказ має в назві зазначає термін "про уцінку", водночас, у змісті наказу використовується термін "амортизація".

Згідно визначення наведеного у Положення (стандарту) 7, "Переоцінена вартість" - вартість необоротних активів після їх переоцінки.

Відповідно до пункту 16 Положення (стандарт) 7, підприємство/установа може переоцінювати об'єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об'єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об'єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об'єктів групи основних засобів, до якої належить цей об'єкт.

У пункті 19 Положення (стандарт) 7 вживаєтсья термін "дооцінка".

При цьому, аналіз Положення (стандарт) 7 взагалі не містить такого терміна як "уцінка".

Водночас, термін "уцінка" міститься в Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку, продукції виробничо-технічного призначення та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 10.09.21996 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.1999 р. за №912/4214 (далі Положення про уцінку).

Пунктом 1 Положення про уцінку визначено, що за цим Положенням проводиться уцінка товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення, що залежалися (не мають збуту більше трьох місяців) і не користуються попитом у споживачів, а також таких товарів та продукції, які частково втратили свою первісну якість (далі - товари, продукція), та надлишкових товарно-матеріальних цінностей (матеріалів, комплектуючих виробів, інших матеріальних цінностей, що більше трьох місяців не можуть бути використані на виробництво продукції, оскільки таку продукцію виробляти недоцільно за відсутності попиту на неї як на внутрішньому, так і на зовнішньому ринках).

Отже, позивачем було проведено переоцінку в розумінні бухгалтерського та податкового обліку, оскільки уцінений може бути лише товар широкого вжитку або продукція технічного призначення, які реалізується у сфері торгівлі, а не основні необоротні засоби.

Згідно абзацу 7 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку.

Таким чином, позивач зобов'язаний був у разі проведення переоцінки вартості основних фондів провести оцінку майна із залучення оцінювача.

В оскаржуваному пункті вимоги відповідачем зазначено про порушення процедури проведення прискореної амортизації.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем щодо 5 об'єктів необоротних засобів (резервуарів) проведено переоцінку, а не прискорену амортизацію, як зазначено в п.2.3 листі-вимозі, що є самостійною підставою для скасування даного пункту та відновити в бухгалтерському обліку процедуру переоцінки не можливо, оскільки ці 5 об'єктів (резервуари) по яких проведена переоцінка, вже списані з обліку підприємства та розпилені на металобрухт. Тобто, за даними бухобліку цих необоротних засобів вже не існує.

Таким чином, при проведенні переоцінки необхідно було залучати оцінювача, проте, оскільки не було проведено прискореної амортизації, п.2.3 листа-вимоги обґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним.

Щодо пункту 2.4 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.4 листа-вимоги зобов'язано встановити винних осіб в недотриманні вимог нормативно-правових актів при нарахуванні амортизації вартості необоротних активів та внести відповідні корегування до бухгалтерського обліку в порядку Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, у зв'язку з тим, що при списанні основних засобів не була забезпечена повнота віднесення первинної вартості необоротних активів за рахунок нарахованих сум амортизації та допускалися випадки нарахування зносу на об'єкти, які на дату нарахування амортизації були вже ліквідовані.

Як вбачається з матеріалів справи, програма 1С бухгалтерія не була оновлена і в ній не було відображено списання необоротних активів, а тому програма продовжувала нараховувати не списані об'єкти амортизації.

Дане порушення не було спростоване позивачем, тому судом першої інстанції вірно зроблено висновок про безпідставність вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування п.2.4 листа-вимоги.

Щодо пункту 2.5 листа-вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.5 листа-вимоги зобов'язано встановити причини виникнення лишків металобрухту, осіб винних в їх виникненні та забезпечити оприбуткування за даними бухгалтерського обліку та в подальшому забезпечити сурове дотримання вимог Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Мінфіном України від 24.05.1995 р. №88.

Ревізією встановлено, що на території підприємства знаходиться металобрухт, який взагалі не відображений в бухгалтерському обліку.

Пунктом 1.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (далі по тексту Положення), визначено, що Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Таким чином, після розпилення списаних активів (резервуарів), позивач був зобов'язаний в бухгалтерському обліку зазначити про новий об'єкт - металобрухт, його вагу тощо. При списанні необоротних засобів комісія повинна була складати акти за формою ОЗ-3, в якій повинно було і бути відображений факт розпилювання резервуарів в результаті чого з'явився просто металобрухт.

З письмових пояснень позивача вбачається, що типові акти за формою ОЗ-3 про списання основних засобів не були заповнені повністю, а саме не були внесені дані щодо маси об'єкта за паспортом наявності дорогоцінних металів тому, що паспорти на об'єкти втрачені.

Позивачем не спростовано факт наявності лишків металобрухту на території заводу, а тому судом першої інстанції вірно зроблено висновок про необґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування пункту 2.5 листа-вимоги.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області та Державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 р. у справі №П/811/977/15 за позовом Державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 29 липня 2015 року, в повному обсязі ухвала складена 30 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.Ю.Богданенко

В.А.Шальєва