Справа № 2а-0870/4552/11
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2011-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2011 року Справа № 2а-0870/4552/11 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі Глінському А.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж

до Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Запорізької області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Мелітопольським орендним підприємством теплових мереж (далі - позивач або Орендне підприємство) подано адміністративний позов до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області (далі - відповідач або Мелітопольська ОДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мелітопольської ОДПІ № /0 від 10.12.2010.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 30.06.2010 р., за результатами перевірки складено ОСОБА_3 від 29.11.2010 р. № 1400/23/05541114 (надалі - ОСОБА_3). На підставі встановлених порушень вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334 (надалі ОСОБА_4 № 334), із змінами та доповненнями, Відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 10.12.2010 р. № /0 (надалі - Рішення), на загальну суму 562955,50 грн. (основний платіж з податку на прибуток - 411963,0 грн., штраф - 150992,5грн.).

З висновками викладеними в акті перевірки та прийнятим податковим повідомленням рішенням частково не згодні. Сума яка підлягає оскарженню складає - 555935,5 грн. (основний платіж - 407283,0 грн., штраф - 148652,5 грн.)

По-перше, не згодні з висновками щодо неправомірності включення до валових витрат на ремонт основних засобів, які перевищують 10 відсотків від балансової вартості груп основних засобів на початок календарного року на загальну суму 609742 грн., у тому числі у 3 кв. 2009 року 331242 грн., та у 4 кв. 2009 року 278500 грн., оскільки визначення обєкта оподаткування платника податку орендаря цілісного майнового комплексу не суперечить основним принципам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки хоча в обліку такого платника податку і не відображено витрати з придбання або виготовлення основних фондів, що входять до складу цілісного майнового комплексу, але вищезгаданим Законом визначено, що його норми застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про оренду державного (комунального) майна», а платник податку здійснює свою господарську діяльність із використанням такого майнового комплексу, спрямовану на отримання прибутку. Крім того, на дату введення в дію Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тобто на 01.07.1997, майно, отримане позивачем згідно з договором оренди цілісного майнового комплексу № 56 від 28.02.1994, враховувалось в його балансі в складі основних засобів.

Вважають, що дії по відображенню вартості майна отриманого по договору оренди цілісного майнового комплексу в складі балансової вартості основних засобів, з метою їх подальшої амортизації не суперечать принципам та положенням Закону № 334.

Щодо завищення позивачем валових витрат на суму податку на додану вартість з заборгованості фізичних осіб, по яким подано позовні заяви про стягнення боргу на загальну суму 420689,0 грн., у тому числі у 2 кв. 2009 р. - 231313,0 грн., у 3 кв. 2009 р. - 73633,0 грн., у 2 кв. 2010 р. - 115743,0 грн., то вважають, що ОСОБА_4 України «Про податок на додану вартість» не регулює питання визначення вартості відвантажених товарів (робіт, послуг), з метою їх включення до складу валових витрат при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Положення даного Закону застосовуються тільки для визначення бази оподаткування і не є тотожним термінам продажу товарів (робіт, послуг).

Норми податкового закону визначення продажі товарів (робіт, послуг) безпосередньо пов'язують з цивільним законодавством, яким регулюються операції за договорами поставки, надання послуг та інші.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (632 ЦК України).

Позивач надає послуги з теплопостачання, які у відповідності до ст.31 Закону України «Про житлове - комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875 підлягають державному регулюванню.

Вартість відвантажених товарів визначається на підставі тарифів затверджених Рішенням Мелітопольської міської ради від 27.12.2010р. № 315/4, з урахуванням податку на додану вартість.

Тобто постачання продукції Позивачем здійснюється по цінам які враховують податок на додану вартість.

Підпунктом 12.1.1 Закону № 334 передбачено збільшення валових витрат на вартість відвантажених товарів, та яких би то інших обмежень щодо визначення заборгованості (у тому числі зменшення її на суму податку на додану вартість) закон не містить.

Щодо неправомірності включення в валові витрати сум, не підтверджених належним чином оформленими первинними документами, а саме претензій Позивача до споживачів комунальних послуг у другому кварталі 2010 р., то дії податкової також вважають неправомірними, оскільки згідно із ст.6 ГПК України підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією та цією статтею визначено обовязкові реквізити претензії.

Позивач досудові повідомлення надавав споживачам - кредиторам під розписку, про що є відмітка, безпосередньо на претензії, однак цей факт перевіряючими було проігноровано.

В ході перевірки були надані реєстри боржників та досудові повідомлення, оформлені у відповідності до ст. 6 ГПК України, тому дії Позивача цілком відповідають нормам податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представником позивача до суду було подано заяву, в якій він уточнив позовні вимоги, та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.12.2010 № /0 в частині донарахування суми 557641 грн.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав із підстав, викладених в позовній заяві та з врахуванням уточнених вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив. Подав до суду заперечення в яких зазначив, що відповідно до норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в податковому обліку амортизації підлягають не основні фонди, а витрати на їх придбання, виготовлення або поліпшення. Враховуючи те, що орендар державного майна не здійснює витрат з придбання або виготовлення державного майна, то згідно з нормами вищевказаного Закону він не має права нараховувати амортизаційні відрахування у податковому обліку. Крім того, зазначив, що платники податку на прибуток - продавці згідно з п.п. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12 Закону збільшують валові витрати у рядку 05.3 Декларації на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг), тобто без урахування податку - на додану вартість, включеного до складу ціни товару (роботи, послуги). Також зазначив, що на наданих до перевірки досудових повідомленнях про відшкодування заборгованості за спожиту теплову енергію, які складені на адресу фізичних осіб - боржників відсутні будь-які реквізити вихідної кореспонденції, відсутні відмітки про отримання боржником досудового повідомлення, відсутня повідомлення про вручення поштового відправлення.

Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 07.09.2010 по 22.11.2010 Мелітопольською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010. за результатами перевірки складено акт № 1400/23/05541114 від 29.11.2010.

На підставі зазначеного акту перевірки заступником начальника Мелітопольської ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 10.12.2010, згідно якого визначено суму податкового зобовязання на загальну суму 62955,50 грн. (основний платіж з податку на прибуток - 411963,0 грн., штраф - 150992,5грн.).

Щодо висновку щодо неправомірності включення в валові витрати витрат на ремонт основних засобів, які перевищують 10 відсотків від балансової вартості груп основних засобів на початок календарного року суд повідомляє наступне.

Судом встановлено, що 28.02.1994 між виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів та організацією орендаторів створеного на базі орендного державного підприємства теплових мереж було укладено договір № 56 про передачу майна Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж в оренду відповідно до якого орендар приймає в оренду державне майно, яке знаходиться на балансі міської ради народних депутатів.

Підпунктом 8.8.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі ОСОБА_4 № 334) врегульовано питання нарахування амортизації витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, одержаних в оперативний лізинг (оренду). Та саме цим підпунктом обмежене право платника податку включити до складу балансової вартості основних засобів, що підлягають амортизації вартості майна, отриманого в оперативний лізинг.

Відповідно до п. 1.18. Закону № 334 лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів або землі у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за орендну плату та на визначений строк. Операції з лізингу (оренди) цілісних майновий комплексів державних підприємств регулюються відповідним законодавству.

Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди землі та оренди житлових приміщень.

Наведена норма податкового закону окремо виділяє операції з оренди цілісних майнових комплексів та відрізняє її від інших форм лізингу (оренди), в тому числі оперативної оренди, та відсилає до іншого нормативно - правового акту, а саме Закону України «Про оренду державного (комунального) майна» від 10.04.1992 р. № 2269 (ОСОБА_4 № 2269).

Згідно з п. 1 ст. 4 Закону N 2269 під цілісним майновим комплексом розуміється господарський об'єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Пунктом 2 ст. 23 Закону N 2269 встановлено, що орендареві належить право власності на виготовлену продукцію, у тому числі у незавершеному виробництві, та доход (прибуток), отриманий від орендованого майна, амортизаційні відрахування на майно, що є власністю орендаря, а також на набуте орендарем відповідно до законодавства інше майно.

Пунктом 3 вищевказаної статті Закону № 2269 встановлено, що право власності на майно, придбане орендарем за рахунок амортизаційних відрахувань, належить власнику орендованого майна (державі), якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, амортизація основних фондів та нематеріальних активів, які входять до складу орендованого цілісного майнового комплексу, є ідентичною до амортизації власних основних фондів, і тому суми амортизаційних відрахувань за зазначеними основними фондами та нематеріальними активами повинні визначатися та нараховуватися відповідно до вимог п. 8.3 Закону з наступним їх відображенням у рядку 07 Декларації з податку на прибуток підприємства та додатку К1 до неї.

Таким чином, визначення об'єкта оподаткування платника податку - орендаря цілісного майнового комплексу не суперечить основним принципам Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки хоча в обліку такого платника податку і не відображено витрати з придбання або виготовлення основних фондів, що входять до складу цілісного майнового комплексу, але названим Законом визначено, що його норми застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених Законом N 2269, а платник податку здійснює свою господарську діяльність із використанням такого майнового комплексу, спрямовану на отримання прибутку.

Крім того, законодавством чітко визначено, що на момент введення в дію Закону № 334 до відповідної групи в податковому обліку, зараховуються основні фонди, які були відображені в бухгалтерському обліку саме на цю дату.

На дату в ведення в дію Закону № 334, тобто на 01.07.1997 р., майно, отримане Позивачем згідно з договором оренди цілісного майнового комплексу № 56 від 28.02.1994 р., враховувалось в його балансі в складі основних засобів.

Таким чином, дії Позивача по відображенню вартості майна отриманого по договору оренди цілісного майнового комплексу в складі балансової вартості основних засобів, з метою їх подальшої амортизації не суперечать принципам та положенням Закону № 334.

Крім того, судом встановлено, що позивач постійно відображав орендовані основні фонди в складі податкової звітності, що в судовому засіданні представником відповідача не заперечувалось.

Щодо висновку щодо завищення позивачем валових витрат на суму податку на додану вартість з заборгованості фізичних осіб, по яким подано позовні заяви про стягнення боргу суд повідомляє наступне.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 26.09.2008 № 201/2 внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 14.02.2008 № 26/3 «Про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії, а також послуги з теплопостачання, порядку їх застосування та втрату чинності рішення виконавчого комітету від 28.08.2006 № 172, від 08.02.2007 № 19/2, від 21.02.2007 № 31/1».

Додатком № 1 до даного рішення затверджені базові тарифи на послуги постачання для населення, бюджетних організацій та інших споживачів та додатком № 2 затверджено базові показники для корегування тарифів на теплову енергію.

Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 26 від 12.02.2009 було внесено зміни до вищевказаного рішення № 201/2 та затверджено нові базові тарифи на послуги постачання для населення, бюджетних організацій та інших споживачів та базові показники для корегування тарифів на теплову енергію.

В преамбулі Закону України «Про податок на додану вартість» вказано, що цей ОСОБА_4 визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що даний ОСОБА_4 не регулює питання визначення вартості відвантажених товарів (робіт, послуг), з метою їх включення до складу валових витрат при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до п. 4.1 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Таким чином дана положення даної норми застосовуються тільки для визначення бази оподаткування і не є тотожним термінам продажу товарів (робіт, послуг), наведеним в п. 1.31 Закону № 334, а саме зазначеним поняттям продажу товарів та продажу результатів робіт (послуг).

В судовому засіданні встановлено, що позивач керується тарифами, затвердженими рішенням Мелітопольської міської ради від 27.12.2010 № 315/4, з урахуванням податку на додану вартість.

Згідно із п.п. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій: платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна.

В даному випадку постачання продукції здійснюється по цінам, які враховують податок на додану вартість і відповідно до вимог вищевказаної статті позивач мав право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів.

Крім того, слід зазначити, що згідно із п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» заборонено встановлювати додаткові обмеження щодо віднесення витрат до складу валових витрат, крім тих, що зазначені у цьому Законі, а тому дії позивача в даному випадку є також правомірними.

Щодо неправомірності включення в валові витрати сум, не підтверджених належним чином оформленими первинними документами, а саме претензій позивача до споживачів комунальних послуг у другому кварталі 2010 року, суд зазначає наступне.

В ході судового засідання судом були досліджені надані реєстри боржників та досудові повідомлення, оформлені у відповідності до ст. 6 ГПК України.

Відповідно до ст.6 ГПК України підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією. У претензії зазначаються: а) повне найменування і поштові реквізити заявника претензії та підприємства, організації, яким претензія пред'являється; дата пред'явлення і номер претензії;б) обставини, на підставі яких пред'явлено претензію; докази, що підтверджують ці обставини; посилання на відповідні нормативні акти; в) вимоги заявника; г) сума претензії та її розрахунок, якщо претензія підлягає грошовій оцінці; платіжні реквізити заявника претензії; д) перелік документів, що додаються до претензії, а також інших доказів. Документи, що підтверджують вимоги заявника, додаються в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях. Документи, які є у другої сторони, можуть не додаватись до претензії із зазначенням про це у претензії. До претензії про сплату грошових коштів може додаватися платіжна вимога-доручення на суму претензії.

Претензія підписується повноважною особою підприємства, організації або їх представником та надсилається адресатові рекомендованим або цінним листом чи вручається під розписку.

Дані претензії були вручені споживачам - кредиторам під розписку, про що є відмітка, безпосередньо на претензії, що було проігноровано перевіряючими.

Згідно із п.п. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій: зазначена затримка в оплаті (наданні інших видів компенсацій) перевищує 90 календарних днів та платник податку - продавець отримує від покупця згоду про визнання раніше надісланої йому претензії в порядку досудового врегулювання спору або не отримує відповіді на таку претензію протягом строків, визначених законодавством.

Тому суд вважає, що дії податкового органу в даному випадку також не відповідають вимогам чинного законодавства і позивач правомірно відніс витрати з сум заборгованості фізичних осіб по яким направлено претензії до валових витрат.

З врахуванням уточнених позовних вимог позивачем суд в цій частині приходить до часткового задоволення позову.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем не доведено суду законність та обґрунтованість прийняття оспорюванного податкового повідомлення-рішення суд з метою дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень вважає, що винесене податковим органом податкове повідомлення-рішення підлягає повному скасуванню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування прийнятого податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню з Державного бюджету України на користь позивача підлягають здійснені ним та документально підтвердженні судові витрати.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції Запорізької області №/0 від 10.12.2010 в частині донарахування суми у розмірі 557 641 грн. 00 коп., з яких: 408 420 грн. 00 коп. основний платіж та 149 221 грн. 00 коп. штрафні санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж судові витрати у розмірі 3 (три) грн.. 40 (сорок) коп..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3