Справа № 813/2864/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

29 липня 2015 року № 813/2864/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника прокуратури ОСОБА_1

представника позивача 1-Міністерства оборони ОСОБА_2

представника позивача 3- ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат ОСОБА_3

представника позивача 4 - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Військової прокуратури Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в особі його структурного підрозділу Сколівського військового лісгоспу, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області та Виконавчого комітету Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Національний природний парк Сколівські бескиди, Навчально-спортивна база зимових видів спорту Тисовець, комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про визнання незаконними рішень, -

в с т а н о в и в :

на розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Військової прокуратури Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в особі його структурного підрозділу Сколівського військового лісгоспу, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області та Виконавчого комітету Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Національний природний парк Сколівські бескиди, Навчально-спортивна база зимових видів спорту Тисовець, комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про визнання незаконними рішень.

Ухвалою суду від 10.04.2014 справу прийнято до провадження.

28.07.2015 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_6 подано клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що всі треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача отримали державні акти про право власності на спірні земельні ділянки. За таких обставин оспорювані рішення, які є актами індивідуальної дії вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником земельної ділянки документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Тому, виходячи з характеру спірних правовідносин, вважає, що після оформлення права власності на земельні ділянки, виник спір про право цивільне, а відтак спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України. З врахуванням наведених вище мотивів просив закрити провадження у справі.

Представник прокуратури та представники позивачів проти вказаного клопотання заперечили, просили в його задоволенні відмовити.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання протиправними і скасування рішень виконавчого комітету Росохацької сільської ради від 15.11.2002 р. «Про підготовку матеріалів попереднього погодження», від 17.01.2003р. : №1 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №2 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №3 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №4 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №5 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №6 «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», №7«Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», рішення Росохацької сільської ради від 25.12.2005р. №391 «Про погодження надання у спільну власність земельної ділянки для обслуговування жилих будинків на території військового Лісгоспу МО України НСБ «Тисовець».

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали державні акти про право власності на вказані земельні ділянки.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії Свідоцтв про право власності на нерухоме майно будинки, які збудовані громадянами на спірних земельних ділянках.

Суд приходить до висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю з наступних мотивів.

Згідно з ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

В даному випадку, з прийняттям спірних рішень вже виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а саме, виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правоустановлювальних документах. Даний спір з приводу цивільного права особи (зокрема, права власності) знаходиться поза межами адміністративної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верхового Суду України від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14 та інших.

Відповідно до частини 2 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 24.02.2015р. у справі №21-34а15 Верховний Суд України зазначив: «Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.».

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (надалі також - «ЄСПЛ»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи зміст вищенаведеного рішення Верховного Суду України, суд доходить висновку про те, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту першого частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, КАС України, суд,

у х в а л и в :

Провадження в адміністративній справі №813/2864/14 за адміністративним позовом Військової прокуратури Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в особі його структурного підрозділу Сколівського військового лісгоспу, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області та Виконавчого комітету Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Національний природний парк Сколівські бескиди, Навчально-спортивна база зимових видів спорту Тисовець, комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про визнання незаконними рішень закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст ухвали виготовлений 29.07.2015