Справа № 808/7019/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року 16:40Справа № 808/7019/14 ДО/808/518/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Чернової Ж.М., суддів - Бойченко Ю.П., Нечипуренко О.М. за участю секретаря судового засідання Мухи Я.М.

позивача: ОСОБА_1

та представників:

позивача: ОСОБА_2

відповідача 1: ОСОБА_3

відповідача 2: ОСОБА_4

відповідача 3: ОСОБА_5

розглянувши y відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача1: Міністерства внутрішніх справ України

довідповідача2: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

до відповідача3:Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про скасування наказів, поновлення на посаді стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача1: Міністерства внутрішніх справ України, до відповідача2: Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області, до відповідача3:Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому позивач просить визнати незаконним і скасувати накази Міністра МВС України №1535 від 12.08.2014 і ГУМВС України в Донецькій області №333 о/с від 05 вересня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу; відновити ОСОБА_1, майора міліції в посаді старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Словянського міського відділу (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області; стягнути з Управління внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час змушеного прогулу.

В процесі розгляду справи позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. Вказана заява не суперечить законодавству та прийнята судом до розгляду.

За новою редакцією позовної заяви позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях», в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- відновити ОСОБА_1, майора міліції в посаді старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області ( з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району );

- стягнути зі Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.08.2014 року по день винесення постанови у справі.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, в обґрунтування позову зазначив, що з 13.07.2002 прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України. За період служби в органах внутрішніх справ позивачу привласнювалися чергові спеціальні звання. Останнє привласнене спеціальне звання - майор міліції. 15.07.2013 був призначений старшим дільничним інспектором Черкаського відділення міліції Словянського міського відділу (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області .

17 вересня 2014 року позивач дізнався про Наказ МВС України №1535 о/с від 12 серпня 2014 рок, яким його звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач зазначив, що не згодний із вказаним наказом, оскільки він виходив на службу та виконував свої службові обов'язки, що підтверджується складеними ним особисто протоколами про адміністративні правопорушення №№ 193227, 193228. Крім того, наказом №326 о/с від 29.08.2014 йому було присвоєно чергове спеціальне звання «майор міліції», про що є запис в послужному списку особової справи.

Позивач зауважив, що йому не розяснено які дії були розцінені, що дискредитують звання рядового й начальницького складу вчинені ним.

Крім того, позивач вважає, що він був звільнений з органів внутрішніх справ з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, як звільнення. Звільнення за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу, є одним з видів дисциплінарної відповідальності. З наказом МВС України, про звільнення, а також матеріалами службового розслідування на сьогоднішній день позивача не ознайомлено. ОСОБА_1 вважає, що службове розслідування у відношенні нього не проводилося, оскільки з наказом про його призначення, як і з результатами проведення його не ознайомлено.

Також, в ході судового засідання 25.06.2015 позивач дізнався про існування наказу Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях», з яким він не згоден та вважає його незаконним та таким, що виданий з порушенням норм діючого законодавства.

Вчинків проти інтересів служби, які б суперечили покладеним на нього обов'язкам, підривали довіру до нього, як носія влади, дискредитували звання рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, позивач не вчинив. У своїй роботі завжди бездоганно виконував вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, устави, накази, норми моралі, професійної й службової етики, не допускав порушень службової дисципліни, керувався у своїй роботі принципами законності, справедливості, поваги людського достоїнства. Зазначені обставини підтверджуються послужним списком та атестаційним листом за період з 1 травня 2010 року до лютого 2011 року. При рішенні питання про звільнення з органів внутрішніх справ відповідачами повинні були враховані колишня тривала й бездоганна служба позивача в органах внутрішніх справ, службова характеристика, оскільки у відповідності зі ст.14 Дисциплінарного уставу органів внутрішніх справ звільнення осіб рядового й начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення, є надзвичайним заходом дисциплінарного впливу.

Оскільки позивача звільнено з роботи без законних на те підстав, то у відповідності з п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач просить стягнути втрачений ним заробіток за час змушеного прогулу.

З урахуванням викладеного позивач та його представник просили позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ відбулося за наслідками перевірки законності дій особового складу Слов'янського MB ГУМВС України у Донецькій області в період з 12 квітня 2014 року по 5 липня 2014 року. Перевірка законності дій працівників Слов'янського MB ГУМВС України у Донецькій області проводилося в рамках службового розслідування, що було призначено наказом МВС України від 29 липня 2014 року № 745. В ході службового розслідування встановлено, що 12.04.2014 об 09.00 представниками незаконного військового формування «Донецької Народної Республіки» було захоплено адміністративне приміщення Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області, розташованого за адресою: м. Слов'янськ, вул. Леніна, 30. За рішенням керівництва міськвідділу особовий склад було переведено до будівлі колишнього Слов'янського РВ ГУМВС України в Донецькій області для подальшого проходження служби. В подальшому в результаті перемовин між представниками ДНР та керівництвом Слов'янського MB було досягнуто домовленості щодо взаємодії в роботі, проведення спільних нарядів з патрулювання вулиць міста Слов'янська, забезпечення охорони громадського порядку біля адміністративної будівлі міськвиконкому та залучення працівників ДАІ до оформлення правопорушень, які виявлятимуться представниками ДНР, а також використання службових приміщень ІТТ для утримання громадян, затриманих представниками ДНР. На фоні силового протистояння, бездіяльності з боку керівництва міськвідділу, відвертої підтримки та співробітництва окремими працівниками міськвідділу з режимом «ДНР» серед особового складу Слов'янського MB поглиблювались негативні морально-психологічні настрої, що супроводжувалося занепадом службової дисципліни. Після захоплення міськвідділу та до моменту звільнення адміністративного приміщення міліції більша частина особового складу Слов'янського MB припинила виходити на службу, посилаючись на отримані ними та узгоджені із керівництвом в особі ОСОБА_6 чергові та додаткові відпустки, лікарняні листи. Велика кількість співробітників не виходила на службу з дозволу безпосередніх керівників підрозділів та служб міськвідділу, інші покидали місто та виїжджали до своїх близьких родичів і вивозили сім'ї в межах України. При цьому будь-яких дозвільних документів на виїзд не оформлювали. У ході службового розслідування було встановлено, що окремі працівники Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і Позивач, відмовилися виконувати свій професійний обов'язок та не виходили на службу без поважних причин. Відсутність на службі позивача та не інформування останнім керівництва про своє місцеперебування підтверджується результатами службового розслідування, у тому числі показаннями в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_7 Своїми діями Позивач самоусунувся від виконання своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та Присягу співробітника органів внутрішніх справ України. Зазначені дії та бездіяльність підривають авторитет не лише співробітника органу внутрішніх справ України, а й усієї системи органів внутрішніх справ України. Наказом МВС від 12.08.2014 № 1535 о/с звільнення позивача з органів внутрішніх справ було оформлено по особовому складу.

Представник відповідача 1 зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача 2 пояснив, що звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і нальчицького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту України.

МВС України здійсненною перевіркою встановило, що ряд працівників, у тому числі і позивач, стали свідомо на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяли та співпрацювали з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України ведуть бойові дії на території нашої держави. За таких обставин, Міністерство внутрішніх справ України мало достатньо підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ України. Безпідставною є вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ГУМВС України Донецькій області виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення проведено відповідно до чинного законодавства, регламентує діяльність органів внутрішніх справ, а також відповідно до в пункту 1.6. інструкції про порядок виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої на МВС України від 31.12.2007 № 499.

Представник відповідача 3 підтримав позицію відповідачів 1 та 2, заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 15.07.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до наступного.

Наказом № 144о/с від 13.07.2002 Донецького інституту внутрішніх справ, позивач прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України.

За період служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 привласнювалися чергові спеціальні звання.

Наказом начальника ГУ МВС України в Донецькій області № 208 о/с від 15.07.2013 позивач призначений старшим дільничним інспектором Черкаського відділення міліції Словянського міського відділу (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області.

Як свідчать матеріали справи, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с «По особовому складу», відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу), капітана міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції Черкаського селищного відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області звільнено. Доказів ознайомлення вчасно з вказаним наказом сторонами по справі не надано. Як зазначено позивачем, 17.09.2014 керівником було оголошено витяг з вказаного наказу.

Представником відповідача 1 суду було надано висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, датований 29.07.2014.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.37).

Пунктом 21 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції Черкаського селищного відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправними вказані накази в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, останній звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, затверджений міністром внутрішніх справ України 29.07.2014.

Вказаним висновком встановлено, що виявлені непоодинокі випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-ІV, що виразилося у невиході окремих працівників Словянського МВ (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) ГУМВС України в Донецькій області без поважних причин на службу».

Необхідно зазначити, що опитати зазначених працівників, зокрема і ОСОБА_1, із вказаних питань у ході проведення службового розслідування не вдалося.

Також, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Враховуючи те, що у МВС України на час розгляду даної справи не має матеріалів службової перевірки, оскільки вони направлені до ГПУ, ухвалами про витребування доказів від 30.10.2014 та від 20.11.2015 було задоволено клопотання відповідача 1 та витребувано від Генеральної прокуратури України та Прокуратури Харківської області матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Словянського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.

Прокуратура Харківської області листом №15/1-125 від 30.01.2015 (арк.спр.162 т.І) повідомила, що в провадженні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області перебуває кримінальне провадження №0000542 від 16.10.2014, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених, ч.3 ст. 110, ч.1 ст. 111 та ч.1ст.258-3 КК України. На цей час по ОСОБА_1 про підозру у вказаному кримінальному провадженні не повідомлялось.

Відтак, на підставі ч. 6 ст.71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем 1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а саме невиході без поважних причин на службу. Необхідно зазначити, що висновком не встановлено, в якій саме час позивач був відсутній та не виконував свої службові зобовязання.

Також, в ході судового розгляду справи, на вимогу суду, сторонами по справі були надані додаткові докази, відповідно до яких вбачається, що позивач здійснював свої професійні обовязки, що підтверджується наданими протоколами про адміністративні правопорушення № 193227, 193228, складеними особисто позивачем.

Крім того, позивачем зазначено, що наказом №326 о/с від 29.08.2014 ОСОБА_1 було присвоєно чергове спеціальне звання «майор міліції», про що є запис в послужному списку особової справи, відповідачі проти висловленого не заперечили.

Матеріали справи та пояснення учасників процесу свідчать про те, що фактично позивач проходив службу у селищі Черкаське у відділенні міліції, в якості старшого дільничного інспектора міліції Черкаського селищного відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області. Суд звертає увагу, що с.Черкаське знаходиться у Словянському районі Донецької області, тому твердження відповідача1 та відповідача 2, про те, що позивач не знаходився на робочому місці в м.Словянськ, суд знаходить хибними.

Тобто, жодних доказів на підтвердження факту, встановленому при перевірці, відповідачами не надано. Крім того, як вже зазначалося раніше, судом було вжито всіх необхідних заходів щодо збору доказів, проте ані від відповідачів, ані від ГПУ, ані від прокуратури Харківської області на адресу суду не надходило витребуваних судом копій матеріалів службової перевірки щодо позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відносно ОСОБА_1 жодної кримінальної справи не порушено.

Також представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування щодо здійснення позивачем.

За результатами службового розслідування, МВС України виданий наказ №805 від 29.07.2014, яким притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

В той же час, суд зазначає наступне. Частиною 6 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч. 8 ст.14).

Судом встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами зі свого боку, не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не доведено та не надано суду доказів, що позивачем вчинені будь-які вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не підтверджені жодними доказами висновки службового розслідування, не надані докази порушення відносно позивача кримінального справи.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 12.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обовязки.

Враховуючи викладені вище факти, суд дійшов висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1535о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

З приводу вимоги позивача про поновлення, в якості майора міліції суд зазначає, що наказ №326 о/с від 29.08.2014 року ОСОБА_1 було присвоєно чергове спеціальне звання «майор міліції» було видано після звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Звільнення відбулося при перебуванні позивача в званні «капітан», отже, суд приходить до висновку про доцільність поновлення на посаді капітана міліції ОСОБА_1

Суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Також, визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача 3 №1/10002 від 16.12.2014 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 3126,86грн., а середньоденний 102,52грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний в Слов'янському Міському центрі зайнятості з 25 вересня 2014 року по 13 січня 2015 року. За час перебування на обліку позивачу виплачено 228,13грн. Отже за вказаний період виплата за час вимушеного прогулу не може бути стягнена.

Відтак, станом на 15.07.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 337 днів. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 102, 52 грн. х 337 днів 228,13грн. = 34 321, 11 грн.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 року №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення капітана міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговуванням міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.08.2014 року №1535 о/с «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 у запас (із постановлениям на військовий облік) з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

4. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного інспектора Черкаського відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області з 13.08.2014 року.

5. Стягнути з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2014 по 15.07.2015 у розмірі 34 321, 11 грн.

6. В іншій частиш адміністративного позову відмовити.

7. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного інспектора міліції Черкаського відділення міліції Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 3126, 86 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ж.М. Чернова

Суддя Ю.П. Бойченко

Суддя О.М. Нечипуренко