Справа № 2а-5837/12/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р. м. Київ К/800/32653/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуІзюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби
на постановуХарківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року
у справі№2а-5837/12/2070
за позовомІзюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби
доІзюмського комунального підприємства теплових мереж
простягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

Ізюмська об'єднана державна податкова інспекція Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту - позивач, Ізюмська ОДПІ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (далі по тексту - відповідач, Ізюмське КПТМ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з рахунків, що належать відповідачу, відкритих у банківських установах, в рахунок погашення податкового боргу суму у розмірі 953054,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач пройшов державну реєстрацію в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру від 24 листопада 2011 року № 5090 та з 25 червня 2003 року перебуває на обліку у позивача, що підтверджується довідкою про взяття на облік від 29 листопада 2011 року № 5647/10/29-011.

Станом на момент звернення до суду за відповідачем обліковується податкова заборгованість перед бюджетом в сумі 953054,00 грн. З податку на додану вартість, яка виникла внаслідок несплати в установлений строк грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків в декларації від 19 грудня 2011 в розмірі 331471,00 грн., уточнюючому розрахунку N від 19 грудня 2011 року в розмірі 13190,00 грн. та декларації № від 20 січня 2012 року в розмірі 608393,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи на адресу відповідача було направлено першу та другу податкову вимоги, податковим органом вжиті заходи по стягненню податкового боргу, однак відповідні суми, заявлені до стягнення, до державного бюджету не надійшли.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Харківський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що перша та друга податкові вимоги, надані позивачем, не стосуються податкового боргу відповідача, який виник в 2011 році та який позивач просить стягнути, оскільки такі податкові вимоги виставлені у 2004 році. Отже, до матеріалів справи не надано доказів здійснення встановлених Податковим кодексом України заходів, які дають податковому органу право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, а саме надіслання на адресу платника податків податкової вимоги та спливу 60 календарних днів з моменту надіслання податкової вимоги на дату звернення до суду з відповідним позовом.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач посилається на його прийняття без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини на момент звернення податкового органу до суду з позовом є Податковий кодекс України.

Стаття 36 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Проте, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе сам платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

На виконання наведених вище положень, відповідачем до податкового органу було подано відповідні податкові декларації та уточнюючий розрахунок, в яких платником податку самостійно визначено суми податку на податку на додану вартість.

Проте, відповідач визначені ним суми грошових зобов'язань у закріплені ПК України строки не сплатив.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України закріплено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 названої статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналогічна норма була закріплена у підпункті 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ.

При цьому, відповідно до положень підпункту 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 названого закону податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:

а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків;

б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження;

в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом;

г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс;

д) податковий борг визнається безнадійним.

За результатами аналізу наведених положень податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що визначальним питанням для вирішення справи є встановлення існування у позивача податкового боргу з податку на додану вартість з моменту направлення йому податкових вимог і до моменту звернення податкового органу з позовом про стягнення.

Також судами не враховано, що відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за №1562/20300 з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Порядок №1588) стосовно кожного платника податків, взятого на облік у контролюючому органі згідно з цим Порядком, формується облікова справа. Ведення облікових справ платників податків здійснюється із дотриманням правил діловодства.

Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів врегульований Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, який затверджений наказ Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013р. N 765, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. за N 217/24994 (далі по тексту - Порядок №765).

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №765, територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 11 зазначеного розділу закріплено, що форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.

При цьому, зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

З огляду на викладене, для повного та всебічного з'ясування обставин по справі, обов'язковому дослідженню підлягає інтегрована картка платника податків - відповідача, складена станом на дату звернення податкового органу до суду з відповідним позовом за весь період існування заборгованості з податку на додану вартість.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дав передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалене ним судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року у справі №2а-5837/12/2070 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна