Справа № 2а/1770/16/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2015 р. м. Київ К/9991/39584/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року

у справі № 2а/1770/16/2012

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції в Рівненській області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 13 липня 2011 року № .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року позов був задоволений повністю. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Кузнецовської ОДПІ Рівненської області від 13 липня 2011 року № . Присуджено на користь приватного підприємця ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 28,23 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Кузнецовська ОДПІ Рівненської області ДПС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Кузнецовська ОДПІ Рівненської області провела документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період 18 червня 2008 року по 17 червня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 201/17- від 29 червня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, абзацу 1 підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7, абзацу 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», абзацу «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, які полягали у неподанні декларацій з податку на додану вартість за січень-березень 2009 року, липень-грудень 2009 року, квітень 2010 року - червень 2011 року.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: у період з 01 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» шляхом сплати єдиного податку. Згідно поданих до податкового органу звітів платника єдиного податку за 4 квартал 2008 року обсяг виручки становить 498000,00 грн., за 2 квартал 2009 року - 480000,00 грн., за 1 квартал 2010 року - 488000,00 грн. З 18 червня 2008 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року, з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 квітня 2010 року по 17 червня 2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, проте підприємницьку діяльність не здійснював, доходу не отримував.

Також, у акті перевірки було вказано, що оскільки дохід підприємця,у періодах, коли він здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, перевищив 300000,00 грн., то він зобов'язаний був зареєструватись платником податку на додану вартість та подавати до податкового органу декларації з податку на додану вартість, проте вказаний обов'язок не був виконаний підприємцем.

13 липня 2011 року Кузнецовська ОДПІ Рівненської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № 0, яким згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 3570,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість є неправомірним, оскільки обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пунктом 1 статті 1 якого передбачається надання фізичним особам права перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 грн.

Відповідно до статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

У той же час, Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний розмір, встановлений законодавцем.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Така ж позиція підтверджується пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до якого У разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

За не підтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставним.

Як вбачається з наведених податковим органом у таблиці 1.16.1 акту перевірки обсягів виручки (без податку на додану вартість), отриманої позивачем у періоді, який перевірявся, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничний обсяг оподатковуваних операцій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій про безпідставність здійсненого відповідачем донарахування позивачу зобов'язань з податку на додану вартість за період з 18 червня 2008 року по 30 вересня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року, з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 квітня 2010 року по 17 червня 2011 року включно, оскільки поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе з моменту перевищення розміру виручки визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» після перевищення ним граничного обсягу оподатковуваних операцій, встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки до цього часу він не є платником податку на додану вартість.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Разом з цим, позивач надіслав до суду касаційної інстанції заяву (повідомлення), в якій повідомив, що станом на 02 липня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про припинення підприємницької діяльності приватного підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до частини 2 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Враховуючи вищевикладене, законні постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року визнаються такими, що втратили законну силу із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2 ст. 228, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Визнати законні постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року такими, що втратили законну силу.

Провадження у справі № 2а/1770/16/2012 за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції в Рівненській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна