Справа № 826/20197/13-а
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2015 року № 826/20197/13-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації
проскасування розпорядження № 1143 від 10.07.2013, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2013 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач-1), Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-2) в якому просила:

- визнати неправомірним дії відповідача-1 по виданню Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10.07.2013 "Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів" в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації квартири АДРЕСА_1, (пункт 5 додатку до Розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири;

- скасувати Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1143 від 10.07.2013 "Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва за рішеннями судів" в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації квартири АДРЕСА_1, (пункт 5 додатку до Розпорядження), вжиття заходів щодо реєстрації права власності на цю квартиру, та забезпечення заселення квартири;

- визнати неправомірним дії відповідача-2, направлені на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1;

- визнати неправомірним дії відповідача-2, направлені на виселення позивачки ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 з власної квартири АДРЕСА_1 та по заселенню в квартиру інших осіб;

- зобов'язати відповідача-2 утриматися від будь яких дій направлених на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та дій по виселенню позивача ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 з власної квартири АДРЕСА_1 і заселенню в квартиру інших осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від від 20 лютого 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі № 826/20197/13-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2015 року адміністративну справу № 826/20197/13-а прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01 липня 2015 року.

Сторони в судове засідання 01 липня 2015 року не з'явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У зв'язку з неявкою сторін розгляд справи судом відкладений на 15 липня 2015 року.

У судовому засіданні 15 липня 2015 року позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Відповідач-2 проти позову заперечував, відповідач -1 участі повноважного представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року у справі № 2-3883/12 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів нікчемними та недійсними, якими було відчужено квартиру АДРЕСА_1, а саме: договір купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року та договір дарування від 17 вересня 2008 року, визнання спадщини відумерлою, витребування майна на користь територіальної громади міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року у справі № 22-ц/796/506/13 рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та визнання недійсними договору купівлі-продажу, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 08 серпня 2008 року. Визнано відумерлою спадщину у вигляді зазначеної квартири.

06 березня 2013 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення у справі № 22-ц/796/506/13, яким вирішив квартиру АДРЕСА_1 яка визнана відумерлою спадщиною, передати територіальній громаді міста Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року, Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року та додаткове рішення Апеляційного суду міста Києва 06 березня 2013 року залишено без змін.

10 липня 2013 року Київською міською державною адміністрацією прийнято Розпорядження № 1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир за рішеннями судів», яким, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 (пункт 5 додатку до розпорядження) зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано їх до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - Розпорядження №1143).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 серпня 2013 року між ОСОБА_7 який діє від імені ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3, що діє від імені ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (далі по тексту- договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2013).

Згідно умов вказаного договору продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація вважаючи вказаний договір протиправним звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи Київська міська рада, комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», Головне управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року відкрито провадження в справі за вказаним позовом Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року у справі № 760/20120/13-ц, позов Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Позивач вважаючи неправомірними дії відповідача-1 по виданню оскаржуваного розпорядження в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва спірної квартири, а також дії відповідача-2, направлені виконання вказаного розпорядження, звернувся до Окружного адміністратвиного суду міста Києва з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина 3 статті 1277 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» встановлено, що порядок формування та використання матеріальної і фінансової бази місцевого самоврядування, повноваження відповідних органів у цій сфері в місті Києві визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Як було зазначено вище, на підставі судових рішень, які набрали законної сили, квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною.

Крім того, на виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року, рішення Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року та додаткового рішення Апеляційного суду міста Києва 06 березня 2013 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2013 року відповідач-1 видав оскаржуване Розпорядження № 1143, яким зарахував спірну квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передав її до сфери управління відповідача-2.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Проаналізувавши норми законодавства України та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач-1 при винесенні оскаржуваного Розпорядження № 1143 діяв у відповідності до вимог законодавства України та підстави для скасування даного розпорядження в частині зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачі до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві адміністрації спірної квартири відсутні.

З огляду на зазначене, оскаржуване розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є обов'язковим як для Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації так і для інших осіб, в тому числі і позивача.

Положеннями частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно положень пункту 1 рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури» Київська міська рада надала згоду на зарахування та прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передачу до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій, або у володіння та користування суб'єктам господарювання, об'єктів житлового фонду, в тому числі квартир у багатоквартирних будинках.

Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) за погодженням з постійною комісією Київської міської ради з питань власності доручено вирішувати питання, пов'язані із зарахуванням, прийняттям та передачею суб'єктам господарювання у володіння та користування об'єктів, зазначених у пункті 1 цього рішення, на умовах, визначених відповідними угодами, а також питання, пов'язані із зарахуванням майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, закріпленням майна комунальної власності територіальної громади міста Києва на праві господарського відання та оперативного управління за суб'єктами господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва (підпункт 3.1 пункту 3 рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури»).

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Так, враховуючи, що додатковим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, постановлено передати територіальній громаді АДРЕСА_1, яка є відумарлою спадщиною, відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва 21 лютого 2013 року у справі № 22-ц/796/506/13, відповідачі набули права власності на спірну квартиру на законних підставах, так як рішення суду є правовстановлюючим документом, а відповідач-2 згідно положень законодавства та на підставі Розпорядження № 1143 має правові підстави для вчинення будь-яких дій, визначених законодавством, щодо володіння та розпорядження квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у справі № 760/24757/14-ц, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та вирішено виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

20 лютого 2015 року ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва у справі № 760/24757/14-ц у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17 грудня 2014 року в справі за позовом Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та виселення - відмовлено.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання неправомірними дій відповідача-2, направлених на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1; визнаня неправомірнимм дій відповідача-2, направлених на виселення позивачки ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 з власної квартири АДРЕСА_1 та по заселенню в квартиру інших осіб; зобов'язання відповідача-2 утриматися від будь яких дій направлених на анулювання рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за позивачем ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та дій по виселенню позивача ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 з власної квартири АДРЕСА_1 і заселенню в квартиру інших осіб, оскільки вчинення оскаржуваних дій є похідним за наслідками набуття права власноті відповідачами на спірну квартиру.

Враховуючи вище встановлені обставини та з огляду на висновки Вищого адміністративного суду України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник