Справа № 2а-93/10/2470
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2011 р. Справа № 25424/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Богаченка С.І.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.03.2010 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 екологічна інспекція в Чернівецькій області про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідача - Міністерства охорони навколишнього природного середовища України. У позовній заяві із урахуванням уточнення позовних вимог просив суд визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища №165-0 від 27.03.2009 року «Про звільнення з державної служби»; поновити ОСОБА_2 на посаді Начальника Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області; стягнути з Міністерства охорони навколишнього природного середовища грошову компенсацію нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 119 070 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.03.2010 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 165-0 від 27.03.2009 року «Про звільнення з державної служби»; поновлено ОСОБА_2 на посаді Начальника Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області та стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища грошову компенсацію нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 12 000 грн. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем було допущено порушення вимог п. п. 7, 11 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців затвердженого Постановою КМ України № 950 від 13.06.2000 року. А саме не забезпечено права позивача на участь в проведенні такого розслідування та оскарження його результатів.

Крім того суд встановив, що як слідує з наданих матеріалів службового розслідування, відповідачем як порушення визначені дії (бездіяльність) позивача переважна більшість яких мала місце в період 2007 рок та перший квартал 2008 року, і правомірність яких була предметом дослідження (судового розгляду) в адміністративній справі №2а-139/2008, рішенням в якій від 20.08.2008 року, скасовано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.03.2008 року №188-о про звільнення позивача з посади начальника Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області та поновлено в займаній посаді. Тобто вказані обставини, ставилися в вину позивачу при попередньому звільненні, рішення про яке скасоване судом, і тому не можуть бути підставою для повторного звільнення. Що стосується інших обставин, які викладені відповідачем як порушення та підстави для звільнення, то суд визнав їх сумнівними і таким що не свідчать про порушення позивачем ОСОБА_4 державного службовця, оскільки відповідач не надав суду достатніх та належних доказів їх достовірності (факту вчинення та віднесення до неправомірних) в т.ч. рішень чи висновків правоохоронних органів. Також суд зазначив, що Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, порушено права позивача у сфері трудових відносин, і дане порушення призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що підтверджується висновком судової експертизи. Наведене стало підставою для задоволення позову в частині стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.03.2010 р. та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що передбачений Кодексом законів про працю України порядок звільнення працівника до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки такі регулюються Законом України «Про державну службу в Україні». Тому, висновок суду про недопустимість звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності на думку скаржника є безпідставним. Також апелянт посилається на те, що стороною трудового договору укладеного позивачем є не Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, а ОСОБА_3 екологічна інспекція в Чернівецькій області, тому позовні вимоги до Міністерства є безпідставними. Окрім вказаного, апелянт зазначає, що підстави для стягнення в користь позивача компенсацію за спричинену йому моральну шкоду відсутні, оскільки дії відповідача є правомірними.

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав:

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що 1 травня 2006 року позивачем прийнято Присягу державного службовця. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.08.2008 року в адміністративній справі № 2а-13 9/2008 скасовано Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.03.2008 року №188-о про звільнення позивача з посади начальника Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області та поновлено в займаній посаді з вказаного числа. Вказане рішення переглянуто в апеляційному порядку, набрало законної сили. 18.12.2008 року відповідачем було видано наказ про поновлення позивача на займаній посаді.

30.12.2008 року позивач приступив до виконання своїх посадових обов'язків.

27.03.2009 року відповідачем видано наказ №165-0 від «Про звільнення з державної служби» за порушення Присяги державного службовця за п. 6 ст. 30 Закону України «Про

державну службу» . Як підстава звільнення зазначено: акт службового розслідування, рішення колегії Державної екологічної інспекції. При цьому згідно акту службового

розслідування від 10.03.2009 року він складений в м. Київ, відсутня дата його затвердження

Міністром та відсутній підпис позивача про ознайомлення з актом. Належних

доказів ознайомлення позивача з вказаним актом відповідач не надав.

Так само відповідач не надав належних доказів направлення або вручення спірного наказу позивачу. Отже в день звільнення відповідачем не було надано позивачу копію наказу, не видано трудової книжки та не проведено розрахунок.

З 4 квітня 2009 року позивач фактично був допущенний до виконання ним своїх посадових обов'язків.

12.06.2009 року позивача повідомлено про його звільнення на підставі спірного наказу. При цьому повідомлення позивач про його звільнення було здійснено за межами робочого місця, що ставить під сумнів добросовісність намірів посадових осіб відповідача, щодо забезпечення прав позивача.

Наказом Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області № 75-К від 12.06.2009 року позивача було звільнено з посади з 12 червня 2009 року. Як підставу для звільнення зазначено спірний наказ. Того ж дня здійснено видачу трудової книжки та проведено розрахунок.

В період з 26 березня 2009 року по 3 квітня 2009 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії ААЧ № 786532. Отже на момент видання спірного наказу, позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності.

В період з 2.07.2009 року по 30.07.2009 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з амбулаторної картки хворого денного стаціонару поліклінічного відділення № 67 та випискою з історії хвороби хворого денного стаціонару поліклінічного відділення № 67.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Тому оскаржуваний Наказ відповідача є незаконним, так як прийнятий саме в період його тимчасової непрацездатності. При цьому, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на те, що норма ч. 3 ст. 40 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується, оскільки згідно частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу», підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі. А загалом виходячи з того, що дисциплінарна відповідальність публічного службовця є предметом адміністративного права, тому трудове законодавство у цьому випадку застосовується субсидіарно. Тобто, під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Так, зокрема у Законі України «Про державну службу в Україні» чітко передбачено можливість застосування до відносин щодо проходження державної служби норми Кодексу законів про працю України. Проте, гарантій при звільненні працівника вказаний Закон не передбачає. У такому випадку, на думку колегії відповідач мав забезпечити дотримання і гарантій, визначених частиною третьою статті 40 Кодексу законів про працю України, якою встановлено недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Отже, доводи апелянта у цій частині є безпідставними.

Щодо посилань апелянта на неналежність відповідача у справі, то колегія суддів визнає його необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що факт видання ОСОБА_3 екологічною інспекцією в Чернівецькій області Наказу №-75-К від 12.06.2009 року «Про звільнення ОСОБА_2» та проведення розрахунку і видання трудової книжки, не має правових наслідків при оцінці правомірності спірного наказу, оскільки вказаний наказ являється вторинним (виданим підпорядкованою установою на виконання наказу вищестоящої) і тільки забезпечують право звільненої особи на отримання трудової книжки та проведення фінансових розрахунків, оскільки відповідно до п. 8 Положення про державну екологічну інспекцію в Чернівецькій області керівника інспекції призначає на посаду та звільняє виключно Міністр охорони навколишнього природного середовища. Факт видання вказаного наказу майже через три місяці також підтверджує пояснення позивача, що він фактично був допущенний до виконання своїх посадових обов'язків.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість вимог відносно стягнення компенсації за спричинену позивачу моральної шкоди, то колегія суддів надаючи їм оцінку бере до уваги, що згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи протиправність та незаконність оскаржуваного Наказу прийнятого відносно позивача, а також беручи до уваги висновок судової експертизи від 26.08.2009 року, яким встановлено, що ситуація пов'язана з звільненням позивача була і являється психотравмувальною для нього, та заподіяла позивачу моральних страждань, зумовила втрату ним нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення в користь позивача грошової компенсації за спричинену йому моральну шкоду.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 200, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.03.2010 р. по справі № 2а-93/10/2470 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді С.І. Богаченко

ОСОБА_1