Справа № 826/17839/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Пенсійного фонду України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Пенсійний фонд України звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної виконавчої служби України та просив визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. щодо невинесення постанови за результатами розгляду заяв позивача про відкладення виконавчих дій та дії щодо винесення постанови від 31.10.2014 за ВП № 44857702 про накладення штрафу у подвійному розмірі та вимоги державного виконавця від 31.10.2014 №С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду; скасувати постанову державного виконавця від 31.10.2014 за ВП №44857702 про накладення штрафу на Фонд в подвійному розмірі, що становить 1360,00 грн., та повторну вимогу від 31.10.2014 року № С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що державний виконавець був зобов'язаний розглянути листи Пенсійного фонду України про причини неможливості вчасного виконання рішення суду та повідомити про результати їх розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименком О.С. за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №826/11344/13-а, виданого 19.09.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва, про поновлення з 03.07.2013 ОСОБА_4 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2014 (ВП №44857702) та надано боржнику (Пенсійному Фонду України) строк для самостійного виконання вказаного рішення суду. На підставі зазначеного на адресу позивача направлено вимогу від 07.10.2014 №С-13666/2-411/15 про виконання рішення суду, якою від ПФ України вимагалося виконати виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2014 по справі №826/11344/13-а та надати до відділу інформацію про виконання вищевказаного виконавчого документа.

При цьому, 07 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою вих. №26054/09-10 про відкладення виконавчих дій, в якій просив відкласти провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 44857702, про що винести відповідну постанову, у зв'язку з наявністю обставин, які перешкоджають їх провадженню, а саме: звернення до суду із заявою про визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

14 Жовтня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименком О.С. у межах виконавчого провадження №44857702 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк вищевказаного виконавчого документу постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 1 360,00 грн., а також постанову про накладення штрафу від 14.10.2014, якою у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду та невчиненням дій, спрямованих на його виконання, накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Листом від 20.10.2014 року вих. № 27247/09-10 позивач повторно просив відповідача відкласти виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № 44857702 до розгляду судом заяви Фонду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

31 Жовтня 2014 року у зв'язку з невиконанням позивачем рішення суду, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О.С. направлена позивачу повторна вимога № С-13666/2.-411/15 про виконання рішення суду та винесена постанова про накладення на позивача штрафу за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі, в розмірі 1360,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому порядку спростовані доводи позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі № 826/11344/13-а, що вказує на невиконання ним відповідного рішення суду без поважних причин, з огляду на що суд дійшов висновку, що оскаржувані дії, постанова та вимога державного виконавця є правомірними, вчиненими та прийнятими в межах повноважень, у спосіб та на підставі положень Закону.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом..

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 75 Закону передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Приписи ч. 1 ст. 89 Закону визначають, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених вище положень Закону дає підстави для однозначного висновку про те, що приводом і підставою для накладення штрафу за невиконання рішення державного виконавця про примусове виконання рішення суду є його невиконання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній не виконав рішення суду у строк визначений державним виконавцем для добровільного виконання. Як на поважну причину невиконання посилався на невизначеність боржника у виконавчому листі, в зв'язку з чим навіть звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Тобто, відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов'язком.

Більше того, таке відкладення може мати місце не більше ніж на 10 днів, а тому, навіть, у разі застосування державним виконавцем процедури відкладення виконавчих дій, це не дозволило б апелянту уникнути повторної вимоги про виконання судового рішення в добровільному порядку та повторного штрафу за його невиконання, враховуючи, що таке рішення було виконано більше ніж через 5 місяців після видачі Окружним адміністративним судом міста Києва виконавчого листа по справі №826/11344/13-а.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтями 124 Конституції України та 14 КАС України закріплено принцип обов'язковості судового рішення.

Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вищеозначена норма детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме право на справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, передбачає обов'язкове виконання судових рішень.

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці

До того ж, питання щодо наявності поважних причин невиконання Пенсійним фондом України постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2014 по справі № 826/11344/13-а а строк, наданий держаним виконавцем, вже було предметом судового розгляду по справі №826/16669/14.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 в адміністративній справі №826/16669/14 за позовом Пенсійного фонду України до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанов, у тому числі, постанови від 14.10.2014 ВП №44857702 про накладення штрафу на Пенсійний фонд України, яка набрала законної сили 05.02.2015, встановлено, що з аналізу постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2014 по справі № 826/11344/13-а та виконавчого листа вбачається, що поновити ОСОБА_4 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зобов'язано саме Пенсійний фонд України, а тому обставини, вказані позивачем як причина невиконання рішення суду, не відповідають дійсності.

Крім того, колегія суддів враховує, що виконавчий лист №826/11344/13-а, виданий 19.09.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва, фактично виконано в лютому 2015 року саме Пенсійним фондом України, без винесення судом жодних додаткових роз'яснень. При цьому, представником позивача жодних причини неможливості виконання такого листа в строки, встановлені чинним законодавством, не наведено.

Тобто, таким, що набрало законної сили, рішенням суду спростовані доводи позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі № 826/11344/13-а.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За правилами статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Виходячи з наведеного в сукупності, враховуючи, що в судовому порядку спростовані доводи позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі № 826/11344/13-а, що вказує на невиконання ним відповідного рішення суду без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Пенсійного фонду України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі заперечення з питання поновлення на роботі слід заявляти саме під час розгляду такого питання, а не на стадії виконавчого провадження, оскільки з моменту набрання рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання, що безпосередньо закріплено як в Конституції України, так і в Кодексі адміністративного судочинства України.

Слід також вказати на те, що виконання рішень про поновлення на роботі належить до окремої категорії справ та має свої особливості.

Так, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В даному випадку, роботодавцем є орган державної виконавчої влади, тобто установа, що фінансується за рахунок Державного бюджету України, а тому зволікання у виконанні постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2014 по справі №826/11344/13-а, враховуючи відсутність поважних причин невиконання такого рішення Пенсійним фондом України, призвело до невиправданого збільшення виплат за весь час вимушеного прогулу.

Стосовно посилань апелянта на неналежний розгляд державним виконавцем звернень Пенсійного фонду про відкладення виконання, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані дії відповідача не є предметом даного судового розгляду та не спростовують факту наявності порушень з боку позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, висновків сулу першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28 липня 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С