Справа № 810/2000/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року 810/2000/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення-рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на 60414,74 грн., з яких: 40276,49 грн. - за основним платежем; 20138,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимоги від 26.03.2015 № Ф-, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 81380,27 грн.;

рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5786,55 грн.

В основу визначення грошових зобовязань згідно із зазначеними рішеннями контролюючим органом покладено твердження про безпідставне включення позивачем до складу витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, коштів, витрачених позивачем при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень, оскільки в міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) зазначено іншого перевізника. Висновок про заниження оподатковуваного доходу також став підставою для нарахування зобовязань зі сплати єдиного соціального внеску та накладення на позивача штрафних за здійснення такого нарахування податковим органом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а висновки податкового органу є безпідставними, оскільки понесені витрати підтверджуються документально, повязані з господарською діяльністю позивача, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Твердження податкового органу про те, що перевезення здійснювала інша особа, є невірними, адже в усіх спірних документах позивач зазначений в якості другого перевізника-експедитора, а номери його автомобілів зазначені в CMR. Таким чином, позивач просив суд визнати протиправними і скасувати оскаржувані рішення контролюючого органу.

Відповідач позову не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що оспорювані рішення прийняті правомірно і підстави для їх скасування відсутні, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 13.05.2015 судом відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до судового розгляду на 02.06.2015, розгляд справи відкладено на 10.06.2015.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином. У судове засідання зявився представник позивача. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неприбуття представника суд не повідомив. Враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, суд на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0001539), як платник податків перебуває на обліку у Фастівському відділенні Васильківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області. Позивач перебуває на загальній системі оподаткування.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є вантажний автомобільний транспорт.

У березні 2015 року посадові особи Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області провели документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 (акт перевірки від 16.03.2015 № 532/1703/НОМЕР_3).

За результатами перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновків про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

статті 138, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 40276,49 грн., у тому числі по періодам: за 2013 рік на суму 23174,08 грн.; за 2014 рік на суму 17102,41 грн.

підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження грошових зобовязань зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на загальну суму 81380,27 грн., у тому числі по періодах: за 2013 рік на суму 47029,68 грн.; за 2014 рік на суму 34350,59 грн.

Висновки посадових осіб контролюючого органу ґрунтуються на твердженнях про безпідставне включення позивачем до складу витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, коштів, витрачених позивачем при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень, оскільки в міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) зазначено іншого перевізника. За твердженнями осі, які здійснювали перевірку, понесені позивачем витрати не підтверджуються документально і не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Так, акт перевірки містить зауваження до наданих позивачем міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), виписаних упродовж 2013-2014 років, у яких перевізником визначено ОСОБА_2

Вказані висновки про завищення витрат та, відповідно, заниження доходу стали підставою для похідних висновків про заниження зобовязань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у звязку з нарахуванням зобовязань зі сплати єдиного внеску контролюючим органом.

За результатами перевірки Васильківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області прийняла наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на 60414,74 грн., з яких: 40276,49 грн. - за основним платежем; 20138,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимогу від 26.03.2015 № Ф-, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає від позивача сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 81380,27 грн.;

рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким до позивача засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5786,55 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд встановив, що у періоді, який перевірявся, позивач надавав транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у тому числі міжнародного сполучення, з використанням власних транспортних засобів.

Позивачу належать на праві власності наступні транспортні засоби:

SCHMITZ SK 024 (напівпричіп рефрижератор), 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 470927;

RENAULT MAGNUNM 440 (сідельний тягач), 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САХ 231427;

FRUEHAUF (напівпричіп рефрижератор), 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 755265.

З наявних у матеріалах справи міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), виписаних протягом 2013-2014 років, які надавались позивачем до перевірки, убачається, що перевезення здійснювалось саме цими автомобілями, які належать позивачу на праві власності.

Так, позивач у якості виконавця (перевізника) у 2013 2014 роках уклав договори із контрагентами-замовниками (експедиторами) та договори на транспортне обслуговування по перевезенню вантажів (у 2013 році з ФОП ОСОБА_3, ПП "ВІАС-МФК", ТОВ "Інтертранспостач" та ін.; у 2014 році з ТОВ "Едаса", ТОВ "Вояж", ТОВ "Дел Пост" та ін.). Перевезення та пов'язані з перевезеннями послуги надавалися на підставі відповідних заявок замовників (експедиторів). Копії відповідних угод, заявок про надання послуг та актів здачі-прийняття робіт надані позивачем та додані до матеріалів справи.

Як убачається з акта перевірки, твердження податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу повязується з тим, що позивач включив до складу витрат, витрати, що підтверджені міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), де в якості перевізника зазначено ОСОБА_2

Дослідивши спірні міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), суд встановив, що в цих документах в якості перевізника (графа 16) значиться ОСОБА_2 Однак, у цих же документах у графі 17 ФОП ОСОБА_1 зазначений як перевізник-експедитор. Крім того, у цих документах зазначено державні номери транспортних засобів (АІ6071СК , АІ3939ХО, АІ9856ХР), на яких здійснювалось перевезення, які зазначені вище і належать позивачу.

На підтвердження правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, позивач представив суду: книгу обліку доходів та витрат, відомості витрат за 2013 та 2014 року, копії первинних документів, що підтверджуються витрати (подорожніх листів, що містять відомості про автомобіль, маршрут перевезення, показники спідометру тощо, квитанції на придбання дизельного паливна, а також акти списання паливно-мастильних матеріалів; для міжнародних перевезень копії міжнародних товарно-транспортних накладних (СМR), уніфікованих митних квитанцій, о підтверджують сплату єдиного збору, банківських квитанцій, що підтверджують перерахування коштів до бюджету та сплату банківських комісій, прибуткових касових ордерів, страхових полісів міжнародної системи авто страхування "Зелена карта" та інших).

Відповідно до облікової політики позивача, затвердженої наказом від 31.12.2013 № 1/12-о, з метою узгодження результатів обліку з попереднім періодом в 2013 році відображено несплачену замовниками вартість наданих ОСОБА_1 транспортно-експедиційних послуг у якості отриманих доходів у 2013 році, та пов'язані з отриманням таких доходів витрати на паливно-мастильні матеріали в розмірі 13704,60 грн.

Згідно з наказами від 31.12.2012 № 2/12-в, від 26.03.2013 № 1/13-в, від 31.12.2013 № 2/13-в позивач затвердив норми витрат пального на автомобілі (без вантажу та з розрахунку у тонокілометрах) належних позивачеві транспортних засобів RENAULT MAGNUM AE440 (сідельний тягач), SCHMITZ SK 024 (напівпричіп рефрижератор) та FRUEHAUF (напівпричіп рефрижератор). Списання пального проводилось щомісячно на підставі подорожніх листів.

Як вже зазначалось, позивачем до матеріалів справи додані копії відповідних подорожніх листів та актів списання дизельного пального.

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів (дизельного пального) позивач відніс до складу витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, у таких сумах: 2013 рік 131683,36 грн.; 2014 рік 84760,53 грн.

Також позивач відніс до витрат витрати на страхування, митні та інші платежі, однак жодних зауважень з цього приводу контролюючий органу в акті перевірки не висловив.

Як встановлено судом, придбання палива здійснювалось позивачем на різних АЗС за готівку без укладання письмових угод. Витрати на придбання палива підтверджуються копіями фіскальних та нефіскальних чеків (складених на території України, Білорусії та Росії).

Судом встановлено, що позивачем було забезпечено облік використання палива для цілей, що повязані з господарською діяльністю позивача.

Також позивачем на підтвердження наявності витрат до матеріалів справи додані копії міжнародних митних декларацій, страхових полісів (у тому числі міжнародних), митних квитанцій.

Враховуючи наведені докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що твердження посадових осіб контролюючого органу про те, що витрати позивача не підтверджуються документально і не повязуються з господарською діяльністю, не відповідають дійсності і є безпідставними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, грошові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначені позивачу у звязку з твердженням податкового органу про безпідставне включення ним до складу витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, витрат, понесених позивачем при здійсненні міжнародних перевезень, де в якості перевізника зазначено іншу особу. На думку податкового органу, понесені витрати не підтверджуються документально та не повязуються з господарською діяльністю позивача.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень податкового органу про неправомірне формування витрат за вказаними операціями, які покладено в основу прийнятих рішень, що оспорюються позивачем у цій справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що витрати позивача належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, підтверджуються документально і є повязаними з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

В силу положень пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 31.12.2013) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Тобто, норма пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України є відсилочною, яка вказує на те, що витрати фізичної особи-підприємця, яка не є платником податку на прибуток, але подає звітність про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, формується у тому ж порядку, що і у платників податку на прибуток.

Так, пунктом 138.1 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.2 статі 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду та підтверджені відповідними документами.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: прямі матеріальні витрати; амортизація виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу "в" підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона.

Твердження податкового органу про те, що понесені позивачем витрати, які враховані при визначенні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, не підтверджуються документально і не повязуються з господарською діяльністю позивача, були спростовані під час судового розгляду, а надані суду докази є достатніми і переконливими для висновку про правомірність формування таких витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність факту порушення позивачем вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_1 про збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб підлягає скасуванню як протиправне.

Оскільки в основу тверджень податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" покладено ті ж факти, що й лягли в основу тверджень про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (заниження оподатковуваного доходу за рахунок завищення витрат), вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26.03.2015 № Ф- та рішення про накладення штрафних санкцій від 26.03.2015 № НОМЕР_2 також підлягають скасуванню як протиправні.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесені Васильківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області:

податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на суму 60414,74 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.03.2015 № Ф-, згідно з якою вимагається сплата ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 81380,27 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.03.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким до ОСОБА_1 засновано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5786,55 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 295 (двісті дев'яносто п'ять) гривень 17 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.