Справа № 826/6195/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року № 826/6195/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Міністерства юстиції України

прозобов'язати вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 об'єднано в одне провадження адміністративну справу №826/6195/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з адміністративною справою №826/6197/15 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними і нечинними Правил внутрішнього розпорядку виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30.12.2014 за №1656/26433 в частині п. 1 розділу 1 додатку 2, пунктів 2, з розділу 14, додатку 6; визнання нечинним і протиправним Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2014 №1275/5 зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №991/25768 в частині пункту 2 розділу 2; зобов'язання вчинити дії. Присвоєно об'єднаним справам №826/6195/15.

В той же час, позивачами подано уточнені позовні вимоги, згідно яких останні просять суд:

1) Визнати протиправними і нечинними окремі положення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції від 29.12.2014 № 2186/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за № 1656/26433), які встановлюють:

- заборону отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі продукти харчування у скляних чи металевих банках (пункт 1 розділ 1 Додатку 2);

- обмеження телефонних розмов засудженими 15 хвилинами (пункт 2 розділ XIV);

- блокування доступу до послуг електронної пошти, соціальних мереж (пункт 3 розділ XIV);

- заборону зберігання і використання засудженими (Додаток №6 мобільних телефонів та зарядних пристроїв до них, SIM-карток, скетч-карток поповнення рахунку мобільного зв'язку, телевізорів, DVD-програвачів, комп'ютерної техніки, ігрових консолей та приставок.

2) Визнати протиправними і нечинними окремі положення Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2014 №1275/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 991/25768), які встановлюють:

- блокування доступу до послуг електронної пошти, соціальних мереж

(пункт 2 розділ 2).

3) Зобов'язати Міністерство юстиції України у Правилах внутрішнього

розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства

юстиції від 29.12.2014 № 2186/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України

30 грудня 2014 р. за № 1656/26433) виключити:

- у пункті 1 розділу 1 Переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (Додаток 2 до Правил) слова «не в скляній або металевій тарі»;

- у пункті 2 розділу XIV речення «З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин» ;

- у пункті 3 розділу XIV Правил слова «доступ до послуг електронної пошти, соціальних мереж»;

- у Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (Додаток №6 Правил) слова «мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв'язку, телевізори, DVD-програвачі, комп'ютерна техніка».

4) Зобов'язати Міністерство юстиції України у Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2014 №1275/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 991/25768) виключити у пункті 3 розділу 2 слова «доступ до послуг електронної пошти, соціальних мереж»;

5) Зобов'язати Міністерство юстиції України Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції від 29.12.2014 № 2186/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України ЗО грудня 2014 р. за № 1656/26433) доповнити:

- у розділі 2 Переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені

можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ

виконання покарань та зберігати при собі (Додаток 2 до Правил) після слів

«портативні електронні ігри (1 шт.)» словами «ігрові консолі та приставки»;

«портативні персональні комп'ютери та аксесуари до них», «мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв'язку».

Позивачі в обґрунтування позовних вимог зазначають, що вказаними наказами порушено їх права та охоронювані законом інтереси, зокрема обмеження визначені оскаржуваними наказами є незаконним, від так підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив усно.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2014 за N 1656/26433 Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила №2186/5).

Як вбачається з преамбули вказаного вище Наказу, яким затверджено Правила №2186/5, останні прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.

У відповідності до п. 1 Правил №2186/5 останні регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.

Так, позивачі просять суд визнати протиправними та нечинними деякі пункти Правил №2186/5, зокрема

- заборону отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі продукти харчування у скляних чи металевих банках (пункт 1 розділ 1 Додатку 2);

- обмеження телефонних розмов засудженими 15 хвилинами (пункт 2 розділ XIV);

- блокування доступу до послуг електронної пошти, соціальних мереж (пункт 3 розділ XIV);

- заборону зберігання і використання засудженими (Додаток №6) мобільних телефонів та зарядних пристроїв до них, SIM-карток, скетч-карток поповнення рахунку мобільного зв'язку, телевізорів, DVD-програвачів, комп'ютерної техніки, ігрових консолей та приставок.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як зазначалося вище Правила №2186/5 прийняті, зокрема на виконання статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Пунктом 1 розділу 1 додатку 2 вказаних правил встановлено перелік продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі, зокрема ними є продукти харчування фабричного (заводського) виготовлення, не в скляній або металевій тарі, з діючим терміном реалізації, які не потребують додаткового приготування шляхом термічної обробки та можуть зберігатися при кімнатній температурі, свіжі фрукти та овочі (огірки, помідори, цибуля, часник, перець, капуста, морква та зелень), а також чай та тютюнові вироби фабричного розфасування.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Поряд з цим, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 КВК України)

Абзацом 7 ч. 1 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено право засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України одержувати і відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази, одержувати передачі.

В той же час, приписами ч. 5 ст. 112 КВК України передбачено, що порядок приймання і вручення посилок (передач) або бандеролей, а також перелік предметів, заборонених до одержання засудженими, визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 5, 6 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров'я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Порядок організації побачень і телефонних розмов визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

У відповідності до п. 2 розділу XIV Правил №2186/5 адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин.

Поряд з цим, п. 3 вказаних правил визначено права засуджених, які тримаються у дільницях ресоціалізації виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівнів безпеки, користуватися глобальною мережею Інтернет обладнуються в окремих приміщеннях цих виправних колоній комп'ютерні класи (місця), які розташовуються поза межами локальних дільниць відділень соціально-психологічної служби. Для засуджених, які тримаються у дільницях посиленого контролю виправних колоній, ПКТ виправних колоній (секторів) максимального рівня безпеки, комп'ютерні класи (місця) обладнуються безпосередньо на території цих дільниць та секторів. У комп'ютерних класах (місцях) в обов'язковому порядку блокується доступ до послуг електронної пошти, соціальних мереж, а також сайтів, що пропагують жорстокість, насильство, еротичного або порнографічного змісту. Користуватися глобальною мережею Інтернет засуджені можуть у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. Оплата послуг за користування глобальною мережею Інтернет здійснюється засудженими з особистих коштів.

Слід зауважити, що у відповідності до ст. 110 КВК України, зокрема, телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Тобто, з аналізу вказаної норми судом вбачається, що реалізація останньої полягає у відсутності у засуджених мобільних телефонів та зарядних пристроїв до них, SIM-карток, скетч-карток поповнення рахунку мобільного зв'язку, що в свою чергу і відображено в Правилах №2186/5.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги покликання позивачів, на невстановлення певних обмежень КВК України визначених в Правилах №2186/5, оскільки як випливає зі змісту приписів ст. 107, 110 КВК України питання порушені позивачами визначаються нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України, тобто є особливим для засуджених, адже передбачаються окремим нормативно-правовим актом, а саме Правилами №№2186/5, дія яких розповсюджується виключно на осіб (засуджених), які відбувають кримінальні покарання у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, а також є обов'язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи, що прямо випливає зі ч. 5 ст. 112 ч. 6 ст. 110 КВК України. Тобто є спеціальними для осіб, на яких розповсюджується дія КВК України.

Відносно позовних вимог, що викладені позивачами в пункті 2 прохальної частини уточнених позовних суд зазначить наступне

Відповідно до статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо врегулювання порядку надання засудженим до позбавлення волі доступу до користування глобальною мережею Інтернет наказом Міністерства юстиції України прийнято наказ від 01.08.14 р. №1275/5 «Про затвердження Порядку організації надання засудженим до позбавлення волі доступу до глобальної мережі Інтернет».

В силу загального правила ч. 2 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов'язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Відповідно, на цю категорію засуджених поширюється і Порядок організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 01.08.14 р. №1275/5, прийнятий на виконання ст. 107 Кодексу.

В той же час, згідно змісту р. IV Кримінально-виконавчого кодексу України не передбачено жодних особливостей користування мережею Інтернет засудженими до довічного ув'язнення.

Також суд зазначає, що висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 12.02.14 р. у справі №739/1745/13-а, на яку посилаються позивачі, стосуються розповсюдження дії ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України на визначення місця відбування покарання лише засуджених до позбавлення волі на певний строк, оскільки ст. 150 Кодексу містить спеціальну норму щодо місця відбування покарання особами, засудженими до позбавлення волі довічно.

Вказані положення Кримінально-виконавчого кодексу України відношення до права користування засудженими мережею Інтернет не мають і не підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Окрім того, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 395/2011 (далі - Положення), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін'юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема, з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, а також у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до п. 9 Положення Міністерство юстиції у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

У своїй діяльності щодо реєстрації нормативно-правових актів Мін'юст керується Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731, та Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2055 року " 34/55 (далі - Порядок).

Так, відповідно до п. 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, державна реєстрація нормативно-правового актів полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколом до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Водночас, згідно з висновком Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 28.07.2014 Порядок організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2014 №1275/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 991/25768 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, а також практиці європейського суду з прав людини.

Крім того, пунктом 13 Порядку передбачено підстави відмови у державній реєстрації, а саме:

а) не відповідає Конституції та законам України, іншим актам законодавства Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї. Міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire;

б) видано з порушенням вимог законодавства або без урахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема акт:

- порушує чи обмежує встановлені законом права, свободи й законні інтереси громадян, підприємств, установ та організацій або покладає на них не передбачені законодавством обов'язки; виходить за межі компетенції органу, що його видав; містить норми, що сприяють або можуть сприяти вчиненню корупційних правопорушень; не відповідає вимогам законодавства про мови; суперечить установленому порядку ведення діловодства;

- видано за наявності будь-якої з обставин, визначених у частині першій статті 25 закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» на підставі повідомлення Держпідприємства;

в) не узгоджено із заінтересованими органами або не повідомлено про позицію уповноваженого представника від всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців щодо нормативно-правового акта, прийнятого міністерством та іншим центральним органом виконавчої влади з питань. Що стосується соціально-трудової сфери, та проведену роботу з врахуванням їх зауважень і пропозиції

г) викладено з порушенням правил правопису та нормопроектувальної техніки;

д) не узгоджується з дорученням, даним органу, що видав акт.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що у Міністерстві юстиції України були відсутні підстави як для відмови у державній реєстрації оскаржуваних нормативно-правових актів, так і для подальшого її скасування.

Враховуючи те, що оскаржувані нормативно-правові акти прийняті в порядок та у спосіб визначений Конституцію України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог викладених позивачем в пункті 1, 2 позовних вимог, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для зобов'язання Міністерства юстиції України вчинити певні дії визначені в п.3, 4, 5 позовних вимог.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, в силу положень частини 2 статті 71 КАС України, спростував покликання позивачів і довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч. 3. ст.2 КАС України.

Позивачі, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, не довели суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують їхні позовні вимоги в цілому.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А. Качур