Справа № 802/1949/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2015 р. м. Київ К/800/44738/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівАмєліна С.Є.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницького обласного центру зайнятості

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Вінницького обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначала, що з 14 грудня 2012 року її звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Вінницького обласного центру зайнятості. Вказує, що підставою звільнення став наказ Вінницького обласного центру зайнятості від 08 травня 2012 року №193-к «Про зміни в штатному розписі Вінницького обласного центру зайнятості», яким скорочено її посаду. Посилаючись на те, що наказ від 08 травня 2012 року №193-к видано відповідачем з перевищенням повноважень, та уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити строк звернення до суду, визнати протиправними і скасувати накази від 08 травня 2012 року №193-к та від 14 грудня 2012 року №457, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати 50000,00 грн моральної шкоди і 8000,00 грн витрат на правову допомогу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази Вінницького обласного центру зайнятості від 08 травня 2012 року № 193-к «Про зміни в штатному розписі Вінницького районного центру зайнятості» та від 14 грудня 2012 року «Про звільнення ОСОБА_4.». Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу взаємодії з роботодавцями Вінницького районного центру зайнятості з 14 грудня 2012 року. Стягнуто з Вінницького обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4703,76 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалите нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. Вказує, що наказ про зміни у штатному розписі видано Вінницьким районним центром зайнятості в межах його повноважень та у відповідності до чинного законодавства, а тому позивача звільнено правомірно.

ОСОБА_4 у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що її звільнено з порушенням процедури звільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та за відсутності згоди профспілкового комітету. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що з 14 жовтня 2003 року ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділу взаємодії з роботодавцями Вінницького районного центру зайнятості згідно з наказом від 14 жовтня 2003 року №1274.

У зв'язку з постійним зростанням ролі та актуальності співпраці з роботодавцями, з метою більш якісного надання послуг роботодавцям у Вінницькому районному центрі зайнятості, 08 травня 2012 року відповідачем видано наказ №193-к «Про зміни в штатному розписі Вінницького районного центру зайнятості», згідно з яким із штатного розпису виведено посаду на якій працювала позивач, та введено дві нові посади: заступника директора - начальника відділу взаємодії з роботодавцями з посадовим окладом 1361,00 грн на місяць та головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями з посадовим окладом 1094,00 грн на місяць.

Відповідно до наказу від 11 травня 2012 року №196-к ОСОБА_4 14 травня 2012 року попереджено про наступне вивільнення із займаної посади, після закінчення двомісячного терміну попередження, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить її підпис і не заперечується позивачем.

Листами від 14 травня, 04 липня та 06 грудня 2012 року Вінницький районний центр зайнятості додатково попереджав позивача про скорочення її посади та наступне звільнення і, з метою працевлаштування, пропонував ОСОБА_4 посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями Вінницького районного центру зайнятості, від якої вона відмовилась.

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 14 грудня 2012 року №457-к з цієї ж позивача звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Вінницького районного центру зайнятості у зв'язку зі скороченням штатів за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Підставами звільнення у цьому наказі вказано зміни у штатному розписі Вінницького районного центру зайнятості, наказ від 08 травня 2012 року №193-к та згода профспілкових зборів Вінницького районного центру зайнятості від 11 грудня 2012 року протокол № 14.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наказ від 08 травня 2012 року №193-к видано відповідачем з перевищенням повноважень, а тому права позивача порушені та підлягають поновленню.

Проте, спір вирішено без урахування приписів статті 100 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 3 статті 99 КАС України).

За правилами статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналіз наведених норм свідчить, що встановлений частиною 3 статті 99 КАС України місячний строк підлягає застосуванню у разі виникнення спору, пов'язаного з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби. А тому, у разі встановлення факту порушення прав особи, суди повинні перевірити обставини, що перешкоджали їй своєчасно звернутись за захистом цього права та поновити такий строк за умови наявності поважних причин для його поновлення.

Із змісту позовної заяви видно, що вперше до суду за захистом порушеного права позивач звернулася у січні 2013 року в порядку цивільного судочинства, чим і обґрунтувала поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, про наказ Вінницького районного центру зайнятості від 08 травня 2012 року №193-к позивач знала з 14 травня 2012 року, про що свідчить її підпис на наказі від 11 травня 2012 року №196-к.

У запереченнях на позов відповідач вказував на пропуск ОСОБА_4 строку звернення до суду і наполягав на відмові у задоволенні клопотання про його поновлення.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не розглянув заявлене позивачем клопотання, не дав правову оцінку обставинам, що перешкоджали ОСОБА_4 своєчасно звернутись до суду за захистом своїх прав, а в постанові суду відсутній висновок щодо поважності причин пропуску цього строку.

Апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення та не виправив їх, а також не дав відповідної оцінки обставинам щодо пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Вінницького обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді С.Є. Амєлін
Ю.К. Черпак