Справа № 810/3430/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3430/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гнідіній М.Ю.,

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Профайн Україна» до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 20.05.2013 № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2013 року, що була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд касаційної інстанції зазначив, що під час нового розгляду суду необхідно врахувати, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише відсутністю у контрагентів технічних можливостей, основних фондів, складських приміщень тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

За результатами нового розгляду справи постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що посадовою особою ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС на підставі наказу від 10.04.2013 №197, виданого ДПІ у Вишгородському районі Київської області та направлення від 10.04.2013 №89/22-00, а також відповідно до п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Профайн Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Ферріт-Д», ПП «АТМ», ТОВ «ВК «Віконні системи», ТОВ «Галактика-М», ПП «Екоскан сервіс», ТОВ «Ангстрем континенталь», ТОВ «Дидактика», ТОВ «Ліга», ТОВ «Лігран», ТОВ «Матадор», ТОВ «Ривс», ТОВ «Старт-Д», ТОВ «Супутник», ПП «Транс-Атлантика сервіс», ТОВ «Шоковіта», ПП «Мегіур», ПНВП «Техніка» за період 01.01.2010 по 31.01.2013.

Результати перевірки відображено в акті перевірки від 23.04.2013 №/22-00/30770195, в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 198,1 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 272523,00 грн.; п. 138.1 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету за 2012 рік - 186620,00 грн. (І квартал 2012 року - 6703,00 грн., ІІ квартал - 86101,00 грн., ІІІ квартал 2012 року - 186620,00 грн., ІV квартал 2012 року - 286149,00 грн.).

На підставі акта перевірки від 23.04.2013 №/22-00/30770195 податковим органом прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.05.2013, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 408785 грн., з яких: 272523 грн. - за основним платежем; 136262 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 20.05.2013, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» у розмірі 425224 грн., з яких: 286149 грн. - за основним платежем; 143075 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладені між позивачем та ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем суми бюджетного відшкодування за період, що перевірявся, за висновками контролюючого органу, не підлягають відшкодуванню, оскільки господарські операції позивача з ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д» не мали реального характеру у зв'язку з відсутністю факту реального здійснення господарської діяльності цими суб'єктами господарювання.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на використаних під час аналізу господарських операцій позивача постанови старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України Борисенко В.М. від 31.01.2013 №б/н про призначення позапланової документальної перевірки, винесеної за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 15.01.2013, якою встановлено, що ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д», серед інших, являються транзитними підприємствами та надають послуги по незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість для інших підприємств України.

На думку податкового органу, діяльність вказаних підприємств здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про нікчемність укладених ними угод, як із постачальниками, так і з покупцями та відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг).

Перевіряючи реальність здійснення позивачем господарських операцій у спірний період, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що видами діяльності ТОВ «Профайн Україна» за КВЕД є наступні: оптова торгівля будівельними матеріалами (51.53.2), роздрібна торгівля залізними виробами, фарбами та склом (52.46.0), виробництво будівельних металевих виробів (28.12.0), виробництво будівельних виробів з пластмас (25.23.0), інші види оптової торгівлі.

В періоді, за який проведено перевірку, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д».

Між ТОВ «Профан Україна» (замовник) та ТОВ «Шоковіта» (виконавець) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 4 від 01.09.2012.

За умовами вказаного договору виконавець зобов'язувався надати транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу позивача автомобільним транспортом, а саме: організувати перевезення вантажу; консультувати замовника при складанні транспортної схеми перевезення, оформлення документів, необхідних для перевезення та супроводження вантажу; передати замовнику документи, підписані одержувачем товару в місці розвантаження для звіту перед податковими органами (товарно-транспортні накладні з печаткою виконавця та одержувача товару); прийняти вантаж від відправника, здійснити кріплення та укриття вантажу; здавання вантажу у пункті призначення одержувачу тощо.

Ціна на перевезення вантажу встановлюється по домовленості між сторонами. Ціна на перевезення вантажу може змінюватися у зв'язку зі зміною ціни на паливно-мастильні матеріали та встановлюється за домовленістю сторін. Оплата проводиться в безготівковій формі протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту передачі виконаних робіт.

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору та отримання транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «Шоковіта» позивач надав суду копії договору, додатків-заявок до договору, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі наданих послуг.

ТОВ «Профайн Україна» було перераховано на рахунок ТОВ «Шоковіта» грошові кошти в сумі 567 300 грн., в тому числі, ПДВ у розмірі 94550 грн.

Оплата отриманих послуг підтверджується випискою банку.

Господарську операцію відображено в бухгалтерському та податковому обліку.

Стосовно господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Лігран» колегією суддів встановлено наступне.

Між ТОВ «Профан Україна» (замовник) і ТОВ «Лігран» (виконавець) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №18 від 12.12.2011, згідно з яким замовник зобов'язується передати для перевезення вантаж, а виконавець зобов'язується надати послуги щодо перевезення вантажу. Виконавець виконує організацію перевезення вантажу в повному обсязі та забезпечує наступні види транспортно-експедиційні послуги: організувати перевезення вантажу; консультувати замовника при складанні транспортної схеми перевезення, оформлення документів, необхідних для перевезення та супроводження вантажу; передати документи підписані отримувачем на місці вигрузки (товарно-транспортні накладні з печаткою виконавця та отримувача вантажу).

Ціна на перевезення вантажу встановлюється по домовленості між сторонами. Ціна на перевезення вантажу може змінюватися у зв'язку зі зміною ціни на паливно-мастильні матеріали та встановлюється за домовленістю сторін. Оплата проводиться в безготівковій формі протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту передачі виконаних робіт.

На підтвердження факту отримання транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «Лігран» позивач надав суду копії договору, додатків-заявок до договору, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі наданих послуг, банківських виписок по рахунку.

ТОВ «Профайн Україна» було перераховано на рахунок ТОВ «Лігран» грошові кошти в сумі 1 099 000 грн., в тому числі, ПДВ у розмірі 183 167 грн.

Оплата отриманих послуг підтверджується випискою банку.

Господарську операцію відображено в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, позивачем (постачальник) на обґрунтування необхідності отримання послуг перевезення від ТОВ «Шоковіта» і ТОВ «Лігран» за вказаними вище договорами надано копії договорів поставки комплектуючих, а саме: договору поставки № 1/12-10 від 09.12.2010 з ТОВ «ВКФ «ЕСКО» та додаткової угоди до нього, договору поставки № 02/12 від 09.12.2010 з ФОП ОСОБА_3 та додаткової угоди до нього, договору поставки № 09/05 від 20.05.2011 з ТОВ «Віконенко» та додаткової угоди, договору поставки № 10/12 від 09.10.2010 з ТОВ «ВК Марк» та додаткової угоди, договору поставки № 21/01 від 14.11.2011 з ФОП ОСОБА_4 з додатковою угодою, договору поставки № 12.01.2011 з ТОВ «Стімекс профіль» з додатковою угодою, договору поставки від 05.01.2011 з ФОП ОСОБА_5 з додатковою угодою, договору поставки № 26/23 від 22.03.2011 з ТОВ «Термопласти плюс» з додатковою угодою.

Згідно з умовами вказаних договорів та додаткових угод поставка товару здійснюється постачальником на склад покупця.

Цим самим обумовлена необхідність укладання позивачем договорів перевезення вантажу з ТОВ «Шоковіта» і ТОВ «Лігран».

На підтвердження виконання договорів поставки позивачем надано товарно-транспортні накладні, в яких отримувачами вантажу зазначено посадових осіб вищезазначених підприємств-покупців, копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, видаткових накладних, рахунків-фактур, з яких можливо ідентифікувати товар, що поставлявся та його отримувачів, обсяг господарських операцій.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Ферріт-Д» судом встановлено, що на адресу позивача було виписано податкові накладні від ТОВ «Ферріт-Д» щодо купівлі «клапана соленоїдного електромагнітного 8324-1/2».

На підтвердження зазначеної господарської операції позивач надав суду копію видаткової накладної та копію картки-рахунку 37.7.2.

В акті перевірки зазначено, що під час проведення перевірки позивач надав податковому органу податкову накладну, видаткову накладну, банківську виписку про перерахування коштів, про що зазначено в самому акті перевірки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що отримання від ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д» послуг та товару підтверджується належним чином складеними первинними документами, які повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій та складені і підписані сторонами у відповідності із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Використання послуг у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагентів позивача на момент укладення чи виконання договорів або відсутності у них статусу платника ПДВ.

Доводи контролюючого органу про неможливість фактичного здійснення вказаних господарських операцій контрагентами позивача не підтверджені жодними доказами, а зводиться лише до констатації вказаних фактів у акті перевірки з посиланням на постанову старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України Борисенко В.М. від 31.01.2013 №б/н про призначення позапланової документальної перевірки, винесеної за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 15.01.2013, якою встановлено, що ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д», серед інших, являються транзитними підприємствами та надають послуги по незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість для інших підприємств України.

Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на вказані матеріали кримінального провадження, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, зазначені докази, на які посилається відповідач, не є допустимими та належними у справі доказами у розумінні вимог ст. ст. 70 та 72 КАС України, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови у кримінальному провадженні №0000005 відсутній вирок, який би встановлював вину певних осіб у вчиненні злочину та відповідні фактичні дані, які б мали значення для справи.

Крім того, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Інших доводів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як то невідповідність первинних документів, виписаних за наслідками спірних господарських операцій встановленим вимогам, доказів відсутності у контрагентів господарських можливостей для виконання спірних договорів відповідачем, зокрема, орендованих транспортних засобів, не надано, а судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції позивача з контрагентами: ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лігран», ТОВ «Ферріт-Д» мали реальний характер, а податковий кредит по вказаних операціях сформовано позивачем правомірно, що підтверджується наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, первинні документи, оформлені на виконання договорів про надання послуг відповідають встановленим вимогам та видам господарської діяльності позивача та його контрагентів.

Виконання договорів підтверджується також подальшим використанням придбаних у товарів та послуг в межах господарської діяльності позивача, як того вимагає п.198.3 ст. 198 ПК.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, не відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 138.1 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізований товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на основі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами, ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II даного Кодексу.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Під час огляду та дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентами, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, оформлений договором, який не був визнаний недійсним в судовому порядку, а також підтверджені виданими контрагентами відповідними первинними документами, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства та права на отримання податкового кредиту.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем за період, що перевірявся, при веденні фінансово-господарської діяльності з контрагентами повинні приймати участь у формуванні об'єкта оподаткування з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства за цей період, оскільки підтверджуються відповідними первинними документами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги органу державної податкової служби відображають зміст акта перевірки, які спростовано судом першої інстанції, та не свідчать про наявність обставин, які унеможливлюють підтвердження права позивача своїх податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті податковим органом без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.