Справа № 2-а-3549/2008
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-3549/2008

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.
судді -Домусчі С.Д.
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Богдановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2008 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Позивач ОСОБА_6 21.10.2008 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві, в якому просив зобов'язати відповідача видати висновок по проекту землеустрою, провести експертизу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, погодити його, видати висновок по технічній документації землеустрою та видати акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він звернувся до відповідача з заявою про проведення експертизи проекту відводу земельної ділянки та його погодження, однак отримав лист від 18.06.2008 року, яким відповідач відмовив йому у проведення експертизи проекту відведення земельної ділянки та погодити його, мотивуючи свою відмову тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року за № 610-р зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок. Проте з такою відмовою позивач не згоден, а тому змушений був звернутися до суду.

Справа була розглянута за відсутності сторін.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року позов ОСОБА_6 було задоволено.

Зобов'язано Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві видати висновок по проекту землеустрою, провести експертизу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, погодити його, видати висновок по технічній документації землеустрою та видати акт на право власності на зазначену земельну ділянку площею 1000 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції було встановлено, що 13 березня 2007 року рішенням Миколаївської міської ради № 22/51 позивачу було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» не наданих у власність чи користування, площею 1000 кв.м. з метою передачі її у власність, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

На підставі вищезазначеного рішення КП «Госпрозрахункове проектно-вишукувальне бюро» виготовило проект відведення вищезазначеної земельної ділянки.

Позивач погодив проект з міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням містобудування та архітектури Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, службою охорони культурної спадщини (а.с. 4-6).

Підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд 1-ї інстанції зазначив ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Проте з таким висновком суду 1-ї інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 57 Лісового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Надання земельних ділянок в оренду зацікавленим особам при необхідності їх вилучення або зміни цільового призначення здійснюється в порядку визначеному ст. ст. 123, 124, 151 Земельного кодексу України.

Згідно зі ст. 151 ЗК України надання земельних ділянок в оренду провадиться за погодженням з відповідними територіальними органами виконавчої влади з питань лісового господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення), а також за погодженням з відповідними державними природоохоронними органами та землекористувачами, в користуванні яких знаходяться відповідні земельні ділянки лісогосподарського призначення.

Пунктом 4 статті 20 ЗК України встановлено, що зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення політики у сферах охорони природи, екологічної безпеки, природокористування.

Статтею 13 ЗК України визначені повноваження Кабінету Міністрів України у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, відноситься реалізація державної політики у сфері використання та охорони земель.

Статтею 23 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Згідно зі ст. 53 вказаного Закону Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 610-р від 10 квітня 2008 року «Деякі питання розпорядження земельними ділянками», з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері, зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Вказане Розпорядження неконституційним та нечинним не визнано, дія його не припинена та не скасована, а тому є такою, що підлягає обов'язковому виконанню.

Тому, враховуючи викладене, відповідач, відмовляючи позивачу затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його діяв в межах та на підставі законодавства України.

Відповідно до п. 4.2.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України №391 від 03 грудня 2004 року, передбачена обов'язкова державна експертиза проектів землеустрою щодо відведення земель лісового фонду площею до 10 га (в редакції від 13 грудня 2005 року), яка повинна проводитися обласним управлінням Держкомзему.

Згідно з ч. 4 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою, без позитивних висновків державної експертизи заборонена.

Враховуючи, що обов'язкова державна експертиза вищевказаного проекту землеустрою не проводилась, колегія суддів вважає правильним зауваження апелянта про те, що у суду 1-ї інстанції були відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Стосовно питання, чи є апелянт особою, чиї права порушені прийняттям органом місцевого самоврядування акта індивідуальної дії, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 13 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Колегія суддів вважає обґрунтованим довід апелянта про те, що незаконна передача земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує його інтереси, як громадянина, а також інтереси громади міста Миколаєва, перешкоджає вільному доступу громадян до рекреаційного об'єкту - лісу.

У зв'язку з тим, що судом 1-ї інстанції при вирішенні справи було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні ОСОБА_6.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 ч. 2 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2008 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В. Яковлев
Суддя:/підпис/С.Д. Домусчі
Суддя:/підпис/Н.В. Вербицька