Справа № 804/2457/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2015 рокусправа № 804/2457/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року

у адміністративній справі № 804/2457/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області і Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправною та скасовано вимогу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 07.10.2013 р. № Ф-369 в частині сплати недоїмки на суму 4010,30 грн., а з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто в рахунок повернення судового збору 66,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем по справі з підстав помилкового застосування судом норм матеріального права, у звязку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, скасувавши вимогу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів України № 369 від 07.10.2013 р., та стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 293,30 грн.

В частині задоволення вимог позивача постанова суду першої інстанції оскаржена Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у звязку з неврахуванням судом вимог ст.13 та ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" 08.07.2010 № 2464 (далі - Закон України № 2464), що вважає підставою для скасування судового рішення у цій справі в частині задоволення вимог позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг та рішення суду першої інстанції в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин у цій справі, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, та про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі з 11.04.2007 року має статус фізичної особи-підприємця, і перебуваючи на обліку в Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області є платником єдиного податку (а.с.4), а у звязку з отриманням з 14.10.2007 року призначеної позивачу згідно п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку по списку №1, він є звільненим від сплати єдиного внеску, що узгоджується з положеннями ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"

Також судом встановлено, що 07.10.2013р. Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-369, відповідно до якої, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинен сплатити 9776,75грн. в рахунок погашення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.6).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно виходив з того, що виниклі у цій справі спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон №1058), Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" 08.07.2010 № 2464 (далі - Закон України № 2464)

При цьому, суд першої інстанції спираючись на положення п.4 ч.1 ч.4 ст.4, ч.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" правильно зазначив, що платники єдиного внеску, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку у цій справі, що підставою для звільнення позивача від сплати єдиного внеску на загальноообов'язкове соціальне державне страхування є не призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, а саме статус пенсіонера за віком. За вказаних обставин, суд першої інстанції визнав, що позивач не має статусу пенсіонера за віком, оскільки йому з 14.10.2007 року було призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку по списку №1 згідно пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Наведені висновки суду першої інстанції суперечать приписам ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", якою чітко визначено, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та частиною першою статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу. При цьому статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі пункту "б" частини першої якої, як установили суди, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - зі зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, враховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, колегія суддів дійшла висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, не є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Рішення суду першої інстанції у даній справі наведеному в попередньому абзаці правовому висновку не відповідає, тому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у цій справі підлягає скасуванню в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги податкового органу в даному випадку є недоречними і такими, що не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції в тій частині, що сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску за 2011 рік в розмірі 4010,30 грн. була відпрацьована Пенсійним фондом шляхом винесення вимоги №ф-119 від 19.04.2013р., яка постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2013р. у адміністративній справі №804/9164/13-а була визнана протиправною та скасована (а.с.45-48), тому вимоги позивача у цій справі підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування вимоги від 07.10.2013р. №ф-369 в частині сплати недоїмки у розмірі 4010,30 грн., а підстави для задоволення решти позовних вимог щодо скасування вимоги Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 07.10.2013 р. № Ф-369 в частині сплати недоїмки на суму 4572,42 грн. на думку суду першої інстанції відсутні у звязку з відсутністю у позивача статусу пенсіонера за віком.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" застосовуються, зокрема, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право виникало після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу. При цьому статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі пункту "б" частини першої якої, як установив суд, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - зі зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, ураховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача у цій справі підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог позивача у цій справі є обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Скасувати вимогу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України № 369 від 07.10.2013 р.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов

Згідно з оригіналом

Старший консультант ОСОБА_2