Справа № 814/1934/15
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

10:06

24.07.2015р. № 814/1934/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т.О., за участю секретаря судового засідання Майстренка С.Л., пр. позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, пр. відповідача ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТОМІГ", вул. Новозаводська, 3, м. Миколаїв, 54028

доДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015р. № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № НОМЕР_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним правомірно сформований податковий кредит, оскільки при імпорті товарів у 2012-2013 році, сплачені суми ПДВ, зазначені у митних деклараціях не були включені до складу податкового кредиту у періоді, коли виникло це право, тому позивач може на протязі 1095 днів з дати сплати податкових зобовязань за такою ВМД, включити суми сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити в позові, оскільки вважає, що чинне податкове законодавство ототожнює поняття податкової накладної та митної декларації, окремо не регламентує порядок та строки формування податкового кредиту на підставі митних декларацій. Статтею 102 ПК України не регламентується порядок та строки формування податкового кредиту, тому посилання на цю статтю позивачем є безпідставні. Відповідач вважає, що відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України право на формування податкового кредиту по податковим накладним у позивача зберігається протягом 365 днів з дати складання податкової накладної, оскільки позивач пропустив цей строк, то цей податковий кредит та бюджетне відшкодування сформовані в порушення норм Податкового Кодексу України. Відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України позивач повинен був подати уточнюючий розрахунок, оскільки позивач цього не зробив, то не мав право формувати в грудні 2014 року податковий кредит по ВМД за 2012-2013 рік та в січні 2015 року заявляти бюджетне відшкодування.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку:

Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по деклараціях за грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року від 25.05.2015 року встановлено порушення п.198.2 ст.198, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за січень 2015 року на 657420 грн. Позивач до податкового кредиту грудня 2014 року включив ВМД за червень-серпень 2012 року, січень, лютий, квітень, липень 2013 року, по яких податок на додану вартість сплачений митним органам.

За результатами перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 657 420 грн. та 328710 штрафних санкцій.

Позивач на виконання умов контракту № 7/02 від 07.02.2009 р. та № DZ12112107D ВІД 13.11.20012 року з контрагентом ОсОО «ТОККОЖ» (Киргизська республіка) отримав товар суха обрізь натуральної шкіри, що підтверджується вантажно-митними деклараціями за період червень-серпень 2012 року, січень, лютий, квітень, липень 2013 року, за який позивач сплатив податок на додану вартість, але податковий кредит по цих вантажно-митним деклараціям сформував в грудні 2014 року.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, , якою передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до п.201.12 ст.201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

З вищезазначених норм вбачається, що у позивача виникло право на формування податкового кредиту на підставі вантажно-митних декларацій з моменту сплати податку на додану вартість.

Згідно з п. 50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Таким чином, законодавець надає право виправити платнику податків помилки податкових декларацій або поданням уточненої податкової декларації, або уточнити показники у наступних податкових деклараціях ( протягом строку передбаченого ст.102 ПК України 1095 днів).Тому позиція відповідача стосовного того, що позивач повинен був виправити свої помилки тільки поданням уточнюючого розрахунку не ґрунтується на законі та є хибною.

Позивач скористався правом наданим цією статтею та уточнив показники у податковій декларацій з податку на додану вартість за грудень 2014 року, включив в податковий кредит ВМД за 2012-2013 рік. Рядок 17 декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року свідчить, що сума податкового кредиту складає 836 522 грн., з яких 778682 грн. ( рядок 20.2) перенесено до податкового кредиту наступного місяця, а 99 995 грн. (рядок 23) сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню. У податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року сумі 778 682 грн. (р.23) сума бюджетного відшкодування.

Посилання відповідача на те, що у відповідача право на віднесення суми податкового кредиту по ВМД зберігається протягом 365 днів не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до п.198.6 ПК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) таке право зберігається по податковим накладним, а не по вантажно-митним деклараціям. Обидва ці документа є підставою для формування податкового кредиту, але вони не є тотожними документами та є різними за своєю правовою суттю.

Відповідач у запереченнях зазначає, що позивач безпідставно посилається на ст.102 ПК України, оскільки ця стаття не регламентує порядок та строки формування податкового кредиту. Дійсно, ця стаття не передбачає право на податковий кредит, але диспозиція

п.50.1 ПК України є відсилочною до ст.102 ПК України для визначення періоду, за який можна уточнити показники декларації це 1095 днів.

Таким чином, позивач скористався наданим йому правом п.50.1 ст.50 ПК України та сформував податковий кредит по ВМД за 2012-2013 рік в декларації за грудень 2014 року в межах 1095 днів.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню, а податкове повідомлення-рішення визнанню протиправним та скасуванню.

Судові витрати належить присудити позивачу відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір».

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, м. Миколаєва від 10.06.2015 року № НОМЕР_1.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Томіг» судовий збір в сумі 487,20 грн., сплачений квитанцією № 134 від 11.06.2015р.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.О. Гордієнко

Повний текст постанови складено відповідно до частини 3 статті 160 КАС України та підписано суддею 27.07.2015.