Справа № 813/3545/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року № 813/3545/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яким просив визнати протиправними дії ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 року №.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 22.04.2015 року він отримав податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 року №, в якому за встановлене порушення п.п.2.1 ст.2, ст.3, п.п.7.1 ст.7, п.п.8.1.1. п.п.8.1, п.п.8.2.2 п.п.8.2 ст.8, п.12.1, п.12.5 ст.12, п.18.1, п.18.2 ст.18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року №889-VI збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 977067,16 грн. та на підставі п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції на суму 244436,79 грн., всього на 1221503,95 грн. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.03.2015 року №91/17-20/НОМЕР_1. Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки, згідно з якими він не нарахував та не сплатив податок з доходів фізичних осіб у сумі 977067,16 грн. за відчужені майнові права на обєкт незавершеного будівництва на підставі договору від 25.08.2009 року, укладеного з Державною іпотечною установою. Вважає, що ним не було порушено вимоги п.18.1, п.18.2 ст.18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки цими положеннями також передбачено, що для цілей цього Закону обовязок платника податку з подання декларації вважається виконаним, якщо він отримував доходи виключно від податкових агентів, зобовязаних подавати звітність з цього податку у встановленому порядку. Стверджує, що оскільки Державна іпотечна установа, якій були відчужені майнові права за укладеним договором є податковим агентом і зобовязана подавати звітність податковим органам про виплачені суми доходу та утриманий з них податок на доходи фізичних осіб, твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог про декларування доходів є безпідставним. Крім цього, звертає увагу суду на те, що попри відсутність у позивача в даному випадку обовязку здійснити декларування отриманих від цього правочину доходів ним все ж було подано декларацію про отримані доходи за 2009 рік, яка була зареєстрована податковим органом про що свідчить відмітка інспектора. При цьому, позивач зазначає, що згідно п.17.2 ст.17 Закону відповідальним за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України податковий агент, а невиконання цього обовязку тягне за собою відповідальність визначену п.п.20.3.2. п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у вигляді покладення обовязку погасити суму податкового зобовязання або податкового боргу таким податковим агентом. При цьому, платник податку отримувач таких доходів звільняється від обовязків погашення такої суми податкових зобовязань або податкового боргу. Позивач покликається також на пропущення відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення строків давності визначених у ст.102 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, уточнили позовні вимоги, просили визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення, пояснення надали аналогічні мотивам наведеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив, надав суду письмові заперечення, мотиви яких підсумовують наступне. Покликаючись на зміст ст. 331 ЦК України, податковий орган вважає, що позивачем при укладенні договору від 25.08.2009 року про відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення отримано лише майнові права, а не право власності на нерухоме майно. А тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивач зобовязаний здійснити дії щодо сплати податку з доходу від операцій з відчуження обєктів рухомого майна. В задоволенні позовних вимоги просив відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини, що мають значення для вирішення справи.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2009 року №988-р «Про придбання квартир для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» Державна іпотечна установа листом №3650-2 від 19.08.2009 року звернулась до позивача, яким просила його у строк до 21.08.2009 року підготувати та надати усі необхідні документи з метою укладання угод по придбанню готового житла або квартир в обєктах незавершеного будівництва, а саме щодо придбання 54 квартир за адресою: Хмельницька область, смт. Теофіполь, вул. Заводська, 7А.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23660747 від 25.08.2009 року, виданим Теофіпольським районним БТІ, ОСОБА_1 належить на праві власності обєкт незавершеного будівництва, недобудований 58-и квартирний житловий будинок за адресою: Хмельницька область, смт. Теофіполь, вул. Заводська, 7А на підставі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15.07.2005 року.

Судом встановлено, що 25.08.2009 року між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою було укладеного договір відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення, згідно якого ОСОБА_1 зобовязувався передати у власність Державної іпотечної установи, а остання зобовязувалась прийняти майнові права, що належали ОСОБА_1 на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якого визначались у додатку №1 до Договору та сплатити грошову суму, визначеному п.5 Договору. З Додатку №1 до Договору вбачається, що передачі підлягали майнові права на 54 квартири за адресою Хмельницька область, смт. Теофіполь, вул. Заводська, 7А.

23.12.2009 року було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення, яким у новій редакції було викладено п.5.1, 5.2., 5.3 Договору, що стосувались ціни та порядку проведення розрахунків між сторонами. Так, зокрема, було встановлено, що вартість майновий прав на обєкт незавершеного будівництва за згодою сторін складала 9 180 135 гривень. Також було встановлено наступний порядок розрахунків: не пізніше трьох робочих днів з дня набрання чинності пунктом 1.1 Договору та виконання його умов Державна іпотечна установа зобовязувалась сплатити позивачу за відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення, а позивач зобовязувався прийняти грошову суму в розмірі 6 513 781,05 гривень. Інші 30% вартості майнових прав, що становлять 2 666 353,98 гривень будуть перераховані Державною іпотечною установою протягом трьох робочих днів з дня передачі їй документів, підтверджуючих введення обєкту незавершеного будівництва житлового призначення в експлуатацію та реєстрації права власності Державної іпотечної установи на придбане житло та після підписання відповідного акту приймання-передачі квартир. Крім цього, було викладеного Додаток №1 до Договору у новій редакції.

На виконання умов укладеного Договору позивач отримав від Державної іпотечної установи 6 513 781,05 гривень.

На підставі ст. ст. 75, 78, 79, 81-86 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області №154 від 04.03.2015 року, №192 від 19.03.2015 року, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 04.03.2015 року №9/3631/17-20 та постанови від 31.12.2014 року слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУФР ГУ Міндоходів у Хмельницькій області ОСОБА_4, старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб ОСОБА_5 було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. Перевірка проводилась з 16.03.2015 року по 20.03.2015 року і за її результатами було складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року» №91/17-20/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року.

На підставі цього акту ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 року №, яким було збільшено суму грошового зобовязання ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1221503 гривні 95 копійок, з яких за основним платежем 977 067,16 гривень та 244 436,79 гривень штрафних санкцій.

З акту вбачається, що на підставі матеріалів кримінального провадження №0000037 від 15.07.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного 25.08.2009 року з Державною іпотечною установою про відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення від останньої на рахунок ОСОБА_1 27.08.2009 року поступили кошти в сумі 6 513 781,05 гривень (платіжне доручення №172, призначення платежу сплата вартості 71% за майнові права на обєкт незавершеного будівництва згідно договору б/н від 25.08.2009 року). При цьому, в акті зазначається, що за даними відомостей з ЦБД ДРФО про суми виплачених доходів ОСОБА_1 не встановлено відображення Державною іпотечною установою виплату доходу на суму 6 513 781,05 гривень у 2009 році, на суму 2 666 353,95 гривень у 2010 році та утримання податку на доходи фізичних осіб з цих виплат. Контролюючий орган звертає увагу, що виходячи з ціни договору Державною іпотечною установою перераховано ОСОБА_1 повну вартість майнових прав без утримання податку на доходи фізичних осіб, а отже в порушення п.п.2.1 ст.2, ст.3, п.п.7.1, ст.7, п.п.8.2.2, п.п.8.2, ст.8, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8, п.12.5 ст.12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено податок з доходів фізичних осіб з суми 6 513 781,05 гривень, що становить 977 067,16 гривень.

Оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року (далі Закон) податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (п.п.8.1.1).

У п. 1.15 ст. 1 Закону податковий агент визначається як юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку (п.п. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8 Закону).

У п.п. 8.1.5 п. 8.1 ст. 8 Закону зазначається, що податковий агент зобов'язаний подавати органу державної податкової служби за місцем його реєстрації податкову декларацію з податку з доходів фізичних осіб за базовий податковий період, що дорівнює календарному місяцю за формою, встановленою центральним податковим органом, про загальні суми доходів, які нараховані на користь платників податку, і загальні суми податку з доходів фізичних осіб, які утримані з цих доходів, а також обсяги перерахованого податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону встановлено, що особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або не є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Згідно приписів п.п. а) п. 17.2 ст. 17 Закону особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Статтею 11 Закону регламентується оподаткування операцій з продажу об'єктів нерухомого майна. Згідно положень п. 11.3 ст. 11 Закону податковим агентом при здійсненні операцій з відчуження об'єктів нерухомого майна, в порядку, передбаченому в статті 11 цього Закону, є нотаріус, який посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку сторонами договору. Сума податку самостійно сплачується сторонами (або однією стороною) договору до його нотаріального посвідчення через установи банків у сумі, визначеній податковим агентом. Нотаріус, який посвідчив договір відчуження об'єкта нерухомості, зобов'язаний надіслати інформацію про такий договір податковому органу за податковою адресою платника податку у строки, встановлені законом для податкового кварталу.

Аналогічні положення щодо визначення податкового агента містяться також у статті 12 Закону, яка регулює порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об'єкта рухомого майна, де в п. 12.5 ст. 12 вказано, що податковим агентом при здійсненні операцій з відчуження об'єктів рухомого майна в порядку, передбаченому в статті 12 цього Закону, є нотаріус, який посвідчує відповідний договір або дійсність підписів сторін угоди за наявності документа про сплату податку сторонами договору. Для оформлення договору платник податку зобов'язаний здійснити дії щодо сплати податку з доходу від операцій з відчуження об'єктів рухомого майна, а нотаріус - дії щодо подання інформації податковому органу в порядку, передбаченому в пункті 11.3 статті 11 цього Закону.

В акті №91/17-20/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року зазначається, що ДПІ у Личаківському районі м. Львова направлено запит від 03.03.2015 року №3561/17-20 про надання інформації приватному нотаріусу ОСОБА_6 щодо здійснення нею функцій податкового агента при укладенні договору відчуження майнових прав між громадянином ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою. Згідно отриманої відповіді від 12.03.2015 року №60/01-16/2015 з посиланням на ст.11.3, ст.12.3, п.п.1.15 ст.1, п.п.19.2 ст.19 Закону приватний нотаріус ОСОБА_6 повідомила, що функції податкового агента при посвідченні вказаного договору нею не виконувались.

З системного аналізу зазначених вище положень законодавства суд дійшов висновку про те, що обовязок з нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб з отриманого позивачем доходу відповідно до договору відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 року укладеного з Державною іпотечною установою покладався на податкового агента, який з невідомих причин його не виконав.

Стаття 20 Закону встановлює відповідальність за порушення його норм. Так, зокрема, згідно п.п.20.2 ст.20 Закону фінансово відповідальними при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, є такі особи.

У п.п. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону особами, відповідальними за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку, при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, є така особа податковий агент.

Відповідно до п.п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому, платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Аналогічні розяснення містяться також й у листі Вищого адміністративного суду України №1842/11/13-10 від 24.12.2010 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року щодо нарахування й утримання податку з доходів позивача отриманих на виконання укладеного з Державною іпотечною установою договору відчуження майнових прав на обєкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 року зі сторони податкового агента. А тому, саме податковий агент повинен нести встановлену п.п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону відповідальність з погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, оскільки платник податку - отримувач таких доходів, згідно цих же норм, звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Отже, збільшення грошового зобовязання ОСОБА_1 оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 17.04.2015 року № складеним ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області є неправомірним.

Актом перевірки на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення також встановлено, що податкова декларація про майновий стан та доходи платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за 2009 рік до ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області не надавалася, чим порушено п.п. 18.1 ст. 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи було долучено копію поданої ним декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року або за інший період звітного року з відміткою інспектора ДПІ у Личаківському районі м. Львова про отримання 26.03.2010 року. Оригінал вказаної декларації було вилучено в ОСОБА_1 07.07.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 01.07.2015 року про тимчасовий доступ до речей і документів у справі №464/5139/15-к (провадження №1-кс/464/1476/15).

У своєму позові ОСОБА_1 звертає увагу суду на пропуск відповідачем встановленого ст. 102 Податкового кодексу України строку давності.

В акті перевірки №91/17-20/НОМЕР_1 від 27.03.2015 року зазначено, що при прийнятті рішення про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки ДПІ 2 Личаківському районі м. Львова враховано вимоги п.п. 102.2.1 п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Однак, твердження відповідача спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У п. 102.2 ст. 102 ПК України, на який покликається відповідач в акті, зазначено, що грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Відтак, з урахуванням того, що позивачем було подано податкову декларацію за період протягом, якого виникло податкове зобовязання правила п. 102.2 ст. 102 ПК України в даному випадку застосовані бути не можуть, а тому грошове зобовязання нараховане відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є нарахованим зі спливом 1095 днів строку давності, а тому є неправомірним.

Частиною 3 статті 2 КАС України зазначається, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 року № складене ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, яким було збільшено суму грошового зобовязання ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1221503 гривні 95 копійок, з яких за основним платежем 977 067,16 гривень та 244 436,79 гривень штрафних санкцій за таких умов в повній мірі не відповідає цим критеріям і є протиправним.

З огляду на це, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого ОСОБА_1 позову і вважає, що такий підлягає до задоволення.

На підставі ст. 94 КАС України із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 17.04.2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (79010, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 31.07.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.