Справа № 2а-10636/11/1370
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/5761/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Ємельянова В.І. , Швець В.В. , провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Львівської митниці Міндоходів на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державного казначейства у Львівській області, Львівської митниці Міндоходів про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року Львівська митниця Міндоходів звернулась в суд із заявою про встановлення способу і порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. у справі № 2а-10636/10/1370 за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги і моральної шкоди.

Заява обґрунтована тим, що при розгляді справи по суті в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. визначено суму середнього заробітку ОСОБА_2 без утримання податку та інших обов'язкових платежів, а тому вказана обставина унеможливлює виконання судового рішення в частині виплати середнього заробітку ОСОБА_2

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р., Львівській митниці Міндоходів відмовлено у задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. у справі 2а-10636/10/1370.

У касаційній скарзі представник Львівської митниці Міндоходів, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Відмовляючи Львівській митниці Міндоходів в задоволені заяви, суди виходили з того, що заявником не наведено достатніх доказів, які б підтверджували наявність обставин, що перешкоджають або ускладнюють виконання в повному обсязі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. в частині стягнення з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі та в порядку визначеному вказаним судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці № 591-к від 17.06.2010р. в частині звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов'язки начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці, скасовано наказ Львівської митниці № 591-к від 13.10.2010р. «Про проведення розрахунку». Поновлено ОСОБА_2 на державній службі в митних органах України на посаді виконуючого обов'язки начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці з 13.10.2010р., стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.10.2010р. по 11.07.2012р. в розмірі 74 912,59 грн.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що заява про встановлення способу і порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. шляхом зобов'язання Львівської митниці виплатити ОСОБА_2 60 307, 00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сплатити до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України 963,18 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і 10 642,41 грн. податку на доходи фізичних осіб, є вимогою змінити судове рішення по суті.

Оскільки резолютивна частина постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2012р. містить чітке визначення способу і порядку її виконання, підстави для задоволення вищевказаної заяви Львівської митниці Міндоходів відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів відхилити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Ємельянова В.І.

Швець В.В.