Справа № 2-а/1970/575/11
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2011-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 2-а/1970/575/11

12 квітня 2011 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої Подлісної І.М.

секретаря Калиняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті

Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції

Тернопільської області до спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 міжрайонна державна податкова інспекція звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом до спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» про стягнення коштів одержаних без встановлених законом підстав в розмірі 1 144 027 грн.76 коп., посилаючись на те, що з 30.07.2010 року по 30.08.2010 року з перервою з 09.08.2010 р. по 10.08.2010 р. працівниками державної податкової служби було проведено планову виїзну перевірку спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 р. по 31.03.2010 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 р. по 31.03.2010 р.. За результатами перевірки складено акт від 06.09.2010р. № 405/23-134/24633690, у якому зафіксовано вчинене відповідачем порушення вимог чинного законодавства, а саме: отримання виручки в сумі 1 144 027 грн.76 коп. від здійсненої без дозвільних документів. Враховуючи вчинене порушення, просять стягнути з відповідача адміністративно господарські санкції в розмірі одержаної суми виручки кошти в сумі 1 144 027 грн. 76 коп., як такі, що одержані без установлених законом підстав.

В суді представник позивача ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, стягнути з спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» кошти одержані без встановлених законом підстав в розмірі 1 144 027 грн.76 коп.. З приводу наявності у податкової інспекції правових підстав ставити вимоги про стягнення з відповідача одержаної суми виручки, як одержаної без установлених законом підстав внаслідок порушення правил здійснення господарської діяльності, представник позивача послалась на пункт 11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» якою встановлено повноваження державних податкових інспекцій на звернення до суду з позовом, зокрема з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних без установлених законом підстав.

Представник відповідача спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» в судовому засіданні, заперечуючи проти позову суду пояснила, що відповідач є виробничо комерційною фірмою та згідно вимог

чинного законодавства законодавчі підстави для стягнення позивачем з відповідача отриманої від господарської діяльності виручки, як коштів отриманих без установлених законом підстав з тих мотивів, що відповідачем не отримано дозволу на розміщення обєкта торгівлі та сфери послуг - відсутні.

З приводу порушення відповідачем норм законів, на які позивач посилається у акті та адміністративному позові представник відповідача зазначила, що вказані позивачем як порушені відповідачем статті законів визначають основні терміни застосовані у цьому Законі та сферу дії його (ст.ст. 1, 2 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 р., № 2806-IV). З приводу тверджень позивача про порушення відповідачем п.п.38 п.1 ст. 26 та п. 2 п. б, ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997, № 280/97-ВР та п.10 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV пояснила, що вони є безпідставними з огляду на те, що відповідачем жодним чином не порушено зазначенні статті Законів, оскільки останні встановлюють повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку та визначають перелік питань які віднесені до компетенції сільської, селищної, міської ради які підлягають до вирішенню на пленарних засіданнях, а отже в даному випадку та за даних обставин не були та не можуть бути порушенні позивачем. Враховуючи викладене, просила у задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши подані суду письмові докази, всебічно, повно і об'єктивно розглянувши у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Спільне мале підприємство виробничо комерційна фірма «Джерела»зареєстроване 15.08.1997 р. в ОСОБА_1 районній державній адміністрації Тернопільської області, свідоцтво про державну реєстрацію № НОМЕР_1 від 15.08.1997 р..

Судом встановлено, що на підставі направлення № 199 - 23 від 29.07.2010 року виданого ОСОБА_1 МДПІ та відповідно до ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ ОСОБА_1 МДПІ було проведено планову виїзну перевірку спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 р. по 31.03.2010 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 р. по 31.03.2010 р..

За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.09.2010р. № 405/23-134/24633690 у якому зазначено про порушення відповідачем ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 року № 2806-IV, п. п. 5, 6, 7 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 та п. 5 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» № 1775-111 від 01.06.2000 р. в частині отримання виручки в сумі 1 144 027 грн. 76 коп., без відповідних дозвільних документів (дозволу на розміщення обєкта торгівлі та сфери послуг).

Як зазначено в акті перевірки, проведеною перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2010 р. по 31.03.2010 р. СМП ВКФ «Джерела» здійснювало виробництво (розлив у пляшки 0,5 л., 1,5 л., 2 л.) води питної газованої, для реалізації споживачам, яку видобуває з свердловини, яка розташована за місцем знаходження підприємства без відповідної ліцензії (дозволу). За даний період реалізовано води питної газованої на суму 8 403,00 грн.. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 р. «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» води (мінеральні та питні) відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, а згідно п. 5 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає видобування корисних копалин із родовищ, що мають загальнодержавне значення та включені до Державного фонду родовищ корисних копалин. Отже, в порушення п. 5 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» СМП ВКФ «Джерела» здійснювало видобування корисних копалин (води питної) для виробництва води питної газованої без одержання спеціальної ліцензії (дозволу).

Враховуючи встановлені перевіркою обставини, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача коштів одержаних без встановлених підстав в розмірі 1 144 027 грн. 76 коп..

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 73 Закону України від 21.05.97 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (із змінами та доповненнями) акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на цій території. Відповідно до пункту 10 статті 59 цього Закону акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Власники земельних ділянок та землекористувачі, як визначено статтями 91 та 96 цього Кодексу, зобов'язані забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Отже, при видачі дозволу на встановлення об'єкта торгівлі на земельній ділянці з врахуванням її цільового призначення, відповідні уповноважені на це органи враховують умови розміщення цих об'єктів, зокрема, наявність безпеки транспортного і пішохідного руху, розташування існуючої та перспективної забудови населеного пункту, інженерних мереж та комунікацій і безперешкодний доступ до них аварійних служб, підрозділів протипожежної безпеки тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 16 Закону України від 06.09.2005 N 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" (далі Закон N 2807-IV) заборонено самовільне встановлення об'єктів зовнішньої реклами, торговельних лотків, павільйонів, кіосків тощо.

Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону N 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, надання на території об'єктів благоустрою дозволу на розміщення будівель і споруд торговельного та іншого призначення. Отже, цим Законом передбачена необхідність отримання відповідного дозвільного документа.

Таким чином, господарюючий субєкт при здійсненні господарської діяльності з торгівлі, повинен отримати дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі відповідно до рішень органів місцевого самоврядування. Здійснення торгівлі без отримання такого дозволу у всякому випадку є порушенням встановлених законом правил здійснення господарської діяльності.

Водночас, згідно Прикінцевих положень Закону України від 06.09.2005 N 2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (п. 3 ст. 11) внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: ст. 164 цього Кодексу передбачає відповідальність суб'єктів господарювання за провадження господарської діяльності, зокрема, без одержання дозволу або іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом. Разом з тим ст. 255 Кодексу уповноваженим посадовим особам органів державної податкової служби надано право складати протоколи за порушення порядку ведення господарської діяльності господарюючими суб'єктами.

Однак, позивачем ставиться вимога про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі одержаної суми виручки за період з 01.07.2009 року по 31.03.2010 року на суму 1 144 027 грн. 76 коп.. як одержані без установлених законом підстав.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно господарські санкції, тобто заходи організаційно правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідації його наслідків.

Види адміністративно господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно зі ст. 239 Господарського кодексу України серед адміністративно-господарських санкцій, які органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання, передбачено вилучення прибутку (доходу).

Статтею 240 Господарського кодексу України встановлено, що прибуток (доход), одержаний суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований об'єкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом.

Крім того, з суб'єкта господарювання стягується у випадках і порядку, передбачених законом, штраф, але не більш як у двократному розмірі вилученої суми, а у разі повторного порушення протягом року після застосування цієї санкції - у трикратному розмірі вилученої суми. Перелік порушень, за які до суб'єкта господарювання застосовуються санкції, передбачені цією статтею, а також порядок їх застосування визначаються законами.

Таким чином, у ст. 240 Господарського кодексу України законодавець передбачив, що перелік порушень, за які до субєкта господарювання застосовуються санкції, передбачені цією статтею, а також порядок їх застосування визначається законом.

Відповідно, норма наведеної статті є відсильною, оскільки самостійно не встановлює підстав для вилучення в доход бюджету незаконно одержаного прибутку (доходу) суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності. Такою ж є і норма пункту 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», якою встановлені лише повноваження державних податкових інспекцій на звернення до суду з позовами, зокрема про стягнення в доход держави коштів, одержаних без установлених законом підстав, при відсутності визначення цією нормою підстав.

Таким чином, до суб'єкта господарювання можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, види яких визначені у статті 239 Господарського кодексу України, лише у разі вчинення останнім порушення, передбаченого законом, та тільки у тому разі, якщо законом прямо передбачено застосування певного виду адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи викладене, у податкової інспекції відсутні правові підстави вимоги про стягнення з відповідача коштів отриманих ним внаслідок порушення встановлених Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 року № 2806-IV та Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV правил здійснення господарської діяльності, а тому в задоволені позову слід відмовити.

керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163 КАС України, Законом

України «Про державну податкову службу в Україні», вiд 04.12.1990

№ 509-XII,Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 01.06.2000 р., № 1775-111, Закону

України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», № 1775-111 від 01.06.2000 р., суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області до спільного малого підприємства виробничо комерційної фірми «Джерела» про стягнення коштів відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня постановлення постанови апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Подлісна І.М.