Справа № 804/8597/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Київ К/800/52847/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого судді: Мороз Л.Л.,

суддів: Маслія В.І.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Придніпров'я" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс Придніпров'я» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю торгової групи «Ресурс Придніпров'я» до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне Управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому із врахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови у митному оформленні (випуску) товарів на підставі Картки відмови № 110100000/2013/00250 та визнати незаконним Рішення коригування митної вартості товарів від 20.05.2013 року № 110100000/2013/200206/1;

- стягнути з Дніпропетровської митниці Міндоходів надлишково сплачені платежі при митному оформленні декларацій у сумі 60249,44 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення коригування митної вартості товарів від 20.05.2013 року №110100000/2013/200206/1. Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2013/00250. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Дніпропетровська митниця Міндоходів подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Ресурс Придніпров'я» було укладено зовнішньоекономічний контракт з виробником хладагентів Quzhou Jinyuan Refrigerant Co., Ltd (Китай) №1812/12 від 18.12.2013 року на постачання товару - Хладагент. Згідно п. 1.3 даного контракту ціна товарів зазначається в інвойсі та/чи специфікації або додатках на кожну поставку.

Позивачем було подано до Дніпропетровської митниці вантажну митну декларацію №110100000/2013/214553 від 17.05.2013 року для здійснення митного оформлення товарів: « 1) суміші з вмістом галогенованих похідних метану, етану або пропану: Суміш хладагентів R 404а (1,1,1,2 НFС-134 (тетрафторетан)/НFС-125 (пентафторетан)/1,1,1 НЕС-143а (трифторетан); 2) галогеновані похідні вуглеводнів, фторовані, бромовані або йодовані похідні ациклічних вуглеводнів, флориди та йодиди: Хладагент R 134а (1,1,1,2 - тетрафторетан)».

Відповідно до поданої декларації митна вартість була визначена згідно зі ст.58 Митного кодексу України за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (основний метод), і складала за товар № 1 - 3,86 дол. США за кг, за товар № 2 - 4,46 дол.США за кг.

На підтвердження заявленої у вищевказаній декларації митної вартості товару за ціною договору, позивачем було надано митному органу контракт від № 1812/12 від 18.12.2013 року, специфікації, інвойси, товаротранспортні документи, сертифікати походження товару.

18.05.2013 року позивачем додатково до митного органу було надано лист стосовно собівартості калькуляції собівартості б/н від 02.05.2013 року; комерційну пропозицію б/н від 16.12.2013 року; прайс-лист б/н від 14.12.2013 року; лист щодо біржової вартості товару б/н від 17.05.2013 року; податкові накладні на продаж даного товару на території України.

Посадовою особою митниці з позивачем проведено консультацію, за результатами якої Товариством надано переклад страхового полісу, прайс-лист на умовах FOB Ningbo б/н від 14.12.2012 року, лист стосовно калькуляції собівартості з урахуванням фрахту та страхування б/н від 02.05.2013 року.

При здійсненні митного контролю посадовою особою у зв'язку з відмовою позивача 20.05.2013 року від подання додаткових документів відповідачем було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2013/00250 та Рішення про коригування митної вартості товару від 20.05.2013 року №110100000/2013/200206/1, яким ціна товару №1 скоригована до рівня 4,53 дол. США за кг, товар № 2 - до рівня 7,18 дол. США на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 2 (ґ) відповідно до статті 60 Митного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому, такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а ч. 6 ст. 54 МК України, передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав, передбачених цією частиною.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач посилається на те, що при проведенні перевірки документів, які надані позивачем у підтвердження митної вартості, було виявлено наступні розбіжності: у наданих до митного оформлення банківських документах б/н від 24.04.2013 року містяться посилання на номер контракту та дату, але відсутнє посилання на конкретну партію товару, яка оцінюється (номер, дата інвойсу).

Посадовою особою відповідача було зобов'язано позивача надати (за наявності) такі додаткові документи: прейскурант цін, каталоги специфікації від виробника товару; розрахунок ціни (калькуляцію); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

За результатами перевірки додатково наданих документів відповідач встановив, що наданий прас-лист б/н від 14.12.2012 року не відповідає поняттю дійсної вартості, так як в ньому зазначено інші умови поставки товару.

Також відповідач зазначив, що у переліку складових вартості товару відсутня вартість транспортування та страхування товару, що передбачено умовами поставки.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не погодились з наведеними висновками митного органу з огляду на таке.

Банківський документ б/н від 24.04.2013 року, який був наданий позивачем, є платіжним дорученням, що підтверджує сплату митних та інших платежів, проте не підтверджує або не спростовує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, посилання позивача в платіжному дорученні, що підтверджує сплату митних та інших платежів б/н від 24.04.2013 року на номер та дату контракту без зазначення конкретної вартості товару не є порушенням, так як митна вартість товару зазначена саме в рахунку-фактурі (інвойсі), який був наданий одночасно з зовнішньоекономічним контрактом від 18.12.2013 року №1812/12, що підтверджується відміткою у картці відмови та іншими матеріалами справи.

Стосовно відмови в декларуванні товару на підставі прайс-листів та інших документів, які не є частиною контракту, на підставі якого товар ввозиться на митну територію України, суди обґрунтовано врахували, що у відповідності до пункту 1.3 зовнішньоекономічного контракту від 18.12.2013 року №1812/12, укладеного між позивачем та виробником хладагентів Quzhou Jinyuan Refrigerant Co., Ltd (Китай), кількість, асортимент та ціна узгоджуються на кожну окрему партію товару в інвойсах до даного контракту, та відповідають додаткам/специфікаціям на окрему партію товару.

Крім того, згідно пункту 12.3 зовнішньоекономічного контракту від 18.12.2013 року №1812/12 після підписання цього контракту всі попередні усні та/або письмові угоди щодо його предмету повинні розглядатися як такі, що не мають законної сили. Тобто, відповідачем було прийнято рішення на підставі документів, які не мають юридичної сили.

Щодо відсутності у переліку складових вартості товару вартість транспортування та страхування товару, то суди обґрунтовано взяли до уваги, що товар позивачу було поставлено на умовах поставки СIF у відповідності до міжнародних комерційних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Як вбачається із зовнішньоекономічного контракту від 18.12.2013 року №1812/12, вказаним договором було передбачено саме такі умови поставки товару (п. 3.2).

Згідно умов поставки СIF (вказано порт призначення): товар страхується й доставляється до порту замовника (без вивантаження). Таким чином, позивач не повинен був нести витрати на страхування товару у зв'язку з тим, що на умовах зазначеного контракту такі витрати вже зробив виробник (який і є постачальником) та ці витрати є складовою ціни, за якою такий товар був поставлений позивачу.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем у повному обсязі виконано свій обов'язок, а саме до декларації митної вартості надано всі необхідні документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а також запитувані митним органом у нього документи, передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Отже, подані документи містять всі необхідні дані до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а, як вбачається зі змісту оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товару від 20.05.2013 року №110100000/2013/200206/1, відповідачем наведено формальні причини в обґрунтування неможливості застосування методів, що передують резервному, який застосований Дніпропетровською митницею до позивача.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків у частині задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів відхилити, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: