Справа № 2а-9/10/0870
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року Справа № 2а-9/10/0870

За позовом: відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя

До відповідачів: 1. Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі

2. Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України

про визнання неправомірними дій відповідача 1 та зобовязання відповідача 2 вчинити певні дії

У складі головуючого судді Нечипуренко О.М.

при секретарі судового засідання Бриль А.В.

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність №80 від 16.02.2010)

від відповідача 1 ОСОБА_2 (довіреність б/н від 10.02.2010)

від відповідача 2 не прибув

ВАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось до суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі про визнання неправомірними дій відповідача по включенню в Акт опису активів майно вказане в п.139 -п. 168 Акту опису активів протиправними, визнати недійсним Акт опису активів в частині переліку майна вказаного в п.139 - п. 168 та зобов'язання Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України внести зміни до державного реєстру обтяжень рухомого майна шляхом виключення (скасування) запису про обтяження майна вказаного в п. 139 п.168 Акту опису майна, визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Запоріжжя щодо складання Акту №4 від 26.05.2009 року «про проведення перевірки стану збереження активів платника податків, які перебувають у податковій заставі».

06.01.2010 Запорізьким окружним адміністративним судом, на підставі ст. ст. 104-107 КАС України, відкрито провадження у адміністративній справі № 2а-9/10/0870 та призначено до судового розгляду на 20.01.2010.

В судовому засіданні 20.01.2010 за письмовим клопотанням позивача, Запорізьку філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України вилучено зі складу третіх осіб та залучено до участі у справі у якості другого відповідача, про що винесено відповідну ухвалу.

У засіданні 20.01.2010 позивач, заявою від 15.01.2010 р. № 24юр, змінив предмет позову і просить суд визнати протиправними дії відповідача 1 щодо включення в Акт опису активів, на які поширюється право податкової застави від 15 грудня 2009 року № 10955/10/24-013 (надалі Акт опису активів) майна, вказаного в п.139 п. 168 акту та зобов'язати Запорізьку філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України внести зміни до державного реєстру обтяжень рухомого майна шляхом виключення (скасування) запису про обтяження майна, вказаного в п. 139 п.168 Акту опису активів. Зміна позовних вимог не суперечить приписам чинного законодавства України не порушує чиї - небудь права, а тому прийнято судом до розгляду. Суд розглядав змінені позовні вимоги.

Розгляд справи, у звязку із залученням другого відповідача було відкладено на 18.02.2010.

В судовому засіданні позивач надав доповнення до адміністративного позову, де навів додаткове нормативне.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що

- на підставі постанови Верховного Суду України від 01.09.2009 р. у Позивача виник податковий борг у розмірі 37 809 687,5 грн.;

- листом вих. № 8937/10/24-013 від 16.10.2009 р. Відповідач 1 звернувся до Позивача з пропозицією вказати активи, які мають бути передані в податкову заставу, на суму не меншу 75 107 689,00 грн.;

- листом вих. № 002-82/6601 від 22.10.2009 р. Позивач надав Відповідачеві 1 перелік майна (повітряні лінії ПЛ-35 кВ), яке запропоноване в заставу відповідно до ст. 8 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (надалі Закон 2181). Загальна балансова вартість запропонованого для застави майна склала 78 615 144,95 грн., що більше ніж подвійний розмір податкового боргу;

- листом № 9247/10/24-013 від 23.10.2009 р. Відповідач 1 відмовився прийняти в податкову заставу запропоноване Позивачем майно;

- листом № 001-82/7697 від 10.12.2009 р. Позивач повторно запропонував Відповідачеві 1 оформити право застави на вищевказане майно;

- 15 грудня 2009 р. Відповідачем 1 був складений «Акт опису активів, на які поширюється право податкової застави» від 15 грудня 2009 року № 10955/10/24-013 (надалі Акт опису активів) в який було включено 168 найменувань майна, що належить Позивачу, загальною вартістю 76 166 088,86 грн., з послідуючою реєстрацією публічного обтяження на зазначене майно (тип обтяження податкова застава) в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- зазначені дії Відповідача 1 є неправомірними та такими, що суперечать ст.19 Конституції України, ст.8 Закону № 2181, Рішенню Конституційного Суду України від 24.03.2005 по справі N 2-рп/2005 та Податковому розясненню, затвердженому наказом ДПАУ № 385 від 06.07.2006 р. в звязку з тим, що Відповідач 1 мав право самостійно визначити майно, що може бути предметом податкової застави лише у випадку, коли Позивач не запропонував майно для передачі в заставу чи коли запропоноване ним майно не є ліквідним для продажу;

- Відповідачем 1 не надано обґрунтувань, що запропоноване Позивачем майно не може бути предметом застави і не може бути реалізоване в рахунок погашення податкового боргу;

- активи, самостійно включені Відповідачем 1 до Акту опису активів, не дозволяють ідентифікувати їх як майно, що належить Позивачу, крім того, вартість певних одиниць майна не відповідає їх балансовій вартості;

- дії Відповідача 1 також суперечать приписам Постанови Кабінету Міністрів України № 538 від 15.04.2002 року «Про затвердження Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі» (надалі Постанова КМУ № 538).

Відповідач-1 проти позову заперечив та вказав на обґрунтованість спірних дій та рішень. В обґрунтування заперечень зазначив, що:

- відповідно до п.п.8.2.2. Закону 2181 право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу;

- Відповідач 1 наділений повноваженнями включення для опису ліквідного майна в рахунок погашення податкового боргу;

- у разі, якщо запропоновані платником податків активи не можуть бути використані як джерело погашення податкового боргу (не є ліквідними та реальними для продажу), податковий керуючий зобовязаний самостійно визначити склад активів, на які може бути розповсюджене право податкової застави;

- описане майно, з метою його реалізації в рахунок погашення податкового боргу, буде оцінюватись відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

З урахуванням зазначеного, Відповідач 1 просив відмовити ВАТ "Запоріжжобленерго" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач 2 до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Проти позову не заперечив.

Відповідно до статті 128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

За таких обставин, на підставі ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача 2, за наявними у ній матеріалами.

У засіданні 18.02.2010, судом, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.17 ст.1 Закону №2181 податкова застава - спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає в силу закону. У силу податкової застави орган стягнення має право в разі невиконання забезпеченого податковою заставою податкового зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами у порядку, встановленому законом.

Згідно п.п.8.1, 8.2, 8.3 Закону №2181 з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Платник податків має право безоплатно зареєструвати податкову заставу в державних реєстрах застав рухомого чи нерухомого майна, а податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів.

Відповідно до п.п.8.2.2. Закону 2181 право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. по справі N 2-рп/2005 було визнано неконституційним положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону 2181 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу. В зазначеному рішенні Суд, зокрема, зазначив :

«На думку Конституційного Суду України, розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу».

Наказом ДПА України № 385 від 06.07.2006 р. було затверджено податкове розяснення щодо застосування ст. 8 Закону 2181 в якому Центральний податковий орган України визначив основні правила обтяжень майна платника податків, а саме:

- платник податків самостійно визначає перелік активів, на які розповсюджується право податкової застави і які в подальшому можуть бути реалізовані в рахунок погашення його податкового боргу в порядку, встановленому законодавством України.

- якщо платник податків самостійно не визначає перелік таких активів або визначені платником податків активи не можуть бути використані як джерело погашення податкового боргу (не є ліквідними та реальними для продажу), податковий керуючий зобов'язаний самостійно визначити склад активів, на які може бути розповсюджене право податкової застави;

- у разі неможливості визначення вартості активів платника податків, що має податковий борг, за даними бухгалтерського обліку вартість таких активів визначається на підставі їх експертної оцінки відповідно до норм Закону України від 12 липня 2001 року N 2658 "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» зобовязує посадових осіб органів державної податкової служби дотримуватись Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Відповідач 1 мав право самостійно визначити майно, що може бути предметом податкової застави лише у випадку, коли Позивач самостійно не визначив майно, яке передається в заставу чи коли визначені активи не є ліквідними для продажу.

Позивач надав Відповідачу 1 перелік майна загальною балансовою вартістю 78 615 144,95 грн., тобто вартістю, яка більш ніж в два рази перевищувала суму податкового боргу.

В Акті опису активів майно, що було запропоноване для податкової застави Позивачем, було вказане в п.1 п. 138 загальною балансовою вартістю 65 744 484,86 грн., при цьому Відповідачем 1 частково відмовлено у прийнятті до податкової застави 25 одиниць майна, запропонованих Позивачем, а саме :

Разом з тим, ніяких обґрунтувань, що вказане майно не може бути предметом податкової застави та/або не може бути використано як джерело погашення податкового боргу (не є ліквідними та реальними для продажу), Відповідачем 1 не надано.

В законодавчому або нормативному порядку не врегульоване питання пріоритетності майна, яке пропонується/приймається в податкову заставу, внаслідок чого суд вважає, що дії Відповідача 1 про часткове неприйняття в заставу запропонованого Позивачем майна є неправомірними та суперечать вищенаведеним приписам ст. 19 Конституції України та ст.13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Таким чином, всупереч вимогам норм ст. 8 Закону 2181 та Податкового розяснення, затвердженого наказом ДПАУ № 385 від 06.07.2006 р., Відповідач 1 включив до Акту опису активів наступне майно (відповідно до даних, зазначених Відповідачем 1 в Акті) :

Дані про майно, вказані Відповідачем 1 в п.139 п. 165 Акта опису активів, не дозволяють ідентифікувати їх як майно, що належить Позивачу.

Згідно з податковим розясненням, затвердженим наказом ДПАУ № 385 від 06.07.2006 р.:

- вартість активів, на які розповсюджується право податкової застави, визначається виходячи з їх балансової вартості за даними бухгалтерського обліку платника податків;

- у разі неможливості визначення вартості активів платника податків, що має податковий борг, за даними бухгалтерського обліку вартість таких активів визначається на підставі їх експертної оцінки відповідно до норм Закону України від 12 липня 2001 року N 2658 "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Таким чином, вказана в Акті опису активів вартість майна могла бути визначена Відповідачем 1 лише на підставі даних бухгалтерського обліку Позивача чи відповідного експертного дослідження. Такі дані Відповідачем використані не були.

Крім того, суд приймає до уваги припис п.д) п.п. 4.4.2. Закону 2181, відповідно до якого не може бути притягнутим до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до … узагальнюючого податкового роз'яснення… .

Суд також враховує, що при складанні Акту опису активів Відповідач 1 припустився порушення норми Постанови Кабінету Міністрів України № 538 від 15.04.2002 року «Про затвердження Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі», а саме пункту 11, відповідно до якого :

«Платник податків (для державних і комунальних підприємств - за узгодженням з органом, уповноваженим управляти його майном) не пізніше ніж на 30 календарний день з моменту отримання ним другої податкової вимоги самостійно визначає склад і черговість продажу своїх активів виходячи з принципів збереження цілісності майнового комплексу, що забезпечує ведення його основної виробничої діяльності, та повного погашення суми податкового боргу».

Суд вважає, що Відповідач 1, не включивши в Акт опису активів запропоноване йому Позивачем майно та вказавши в ньому інше майно, яке недостатнім чином ідентифіковане, проігнорував вимоги чинного законодавства, а саме ст. 8 Закону 2181.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України від 18.11.2003р. № 1255-ІV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень (далі Закон №1255).

Відповідно до ст.1 цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Згідно п.1 ч.1 ст. 37 Закону №1255 податкова застава належить до публічних обтяжень.

Статтею 41 зазначеного Закону встановлено, що публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження.

Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

Згідно ст.42 Закону №1255 держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання Закону №1255 прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830 Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п.2 цього Порядку... Державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Держатель Реєстру - Мін'юст, що забезпечує ведення Реєстру.

Реєстратори - державне підприємство "Інформаційний центр" Мін'юсту та його філії, державні нотаріальні контори, банки, інші фінансово-кредитні установи державної форми власності, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, приймають заяви, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Пунктом 4 Порядку... встановлено, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач-1 не довів правомірність своїх дій стосовно включення до Акту опису активів позивача активи, визначені у п.139-п.168, та відповідно, обтяження цих активів позивача. Таким чином, зважаючи на безпідставне обтяження активів позивача, визначених у п.139-п.168 Акту опису, вимоги позивача про внесення відповідних змін до Державного реєстру обтяжень рухомого майна підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вимог чинного законодавства України та наданням необхідних документів позивачем, суд вважає, що відповідачем-1 не доведено правомірності вчинених дій, внаслідок чого суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій та бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобовязання відповідача вчинити певні дії.

У відповідності до п. 1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З урахуванням викладеного, на користь Позивача з державного бюджету підлягають до стягнення судові витрати, сплачені ним при подачі позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 94,158,162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі та до Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України про визнання неправомірними дій відповідача 1 та зобовязання відповідача 2 вчинити певні дії, задовольнити.

2. Визнати дії Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі щодо включення в Акт опису активів, на які поширюється право податкової застави від 15.12.2009 № 10955/10/24-013 майна, вказаного в п. 139 п.168 акту, протиправними.

3. Зобов'язати Запорізьку філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України внести зміни до державного реєстру обтяжень рухомого майна шляхом виключення (скасування) запису про обтяження майна вказаного в п. 139 п.168 Акту опису майна.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова в повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС України оформлена і підписана 24.02.2010.

Суддя (підпис) О.М. Нечипуренко