Справа № 2а/0470/6796/12
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2012 р. Справа № 2а/0470/6796/12
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коренева А.О.,

при секретарі Литвин Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біос»до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.12 № та №, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Біос», звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинської ОДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.12 № та №. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані рішення є безпідставними та противоправними, оскільки виходять з помилкових висновків, зроблених за результатами перевірки позивача. Так, позивачем правомірно віднесена сума ПДВ в розмірі 102 476,40 грн. до податкового кредиту грудня 2010р., оскільки таке право виникло у позивача на підставі податкової накладної за березень 2009р., виписаної контрагентом Управління капітального будівництва Дніпродзержинської міської ради та помилково неврахованої позивачем при визначені податкового кредиту звітного періоду. Застосування податковим органом до права позивача на податковий кредит, яке виникло до 01.01.11, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України, положень такого кодексу, зокрема тих, якими врегульований строк протягом якого у платника зберігається право на податковий кредит, є неправомірним, оскільки закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідача, Дніпродзержинської ОДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби, в судове засідання зявились, позовні вимоги не визнали з мотивів, наведених в письмових запереченнях, які зводяться до того, що позивачем неправомірно сформований податковий кредит на суму 102 476,40 грн., адже по податковій накладній за березень 2009р., що слугувала підставою для визначення податкового кредиту в означеному розмірі, минув встановлений п. 198.6 ст. 198 ПКУ термін 365 днів з дати її виписки.

Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем 30.05.12 проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ, а саме проведено камеральну перевірку уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з ПДВ за грудень 2010р. Результати перевірки оформлені актом від 30.05.12 №1389/165/15-230/32815845. Проведеною камеральною перевіркою встановлено, що позивач в порушення п.198.6 ст.198, п.200.1 та п.2003 ст. 200 ПКУ занизив суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню в бюджет на 80 372 грн., оскільки до складу податкового кредиту за грудень 2010 р. включена сума ПДВ на підставі податкової накладної, по якій минуло 365 календарних днів з дати їх виписки, а саме, виписаної у березні 2009р., що призвело до завищення залишку відємного значення попереднього звітного періоду на 21 295 грн.

З посиланням на згаданий акт перевірки, враховуючи його висновки, податковим органом прийняті податкове повідомлення-рішення від 12.06.12 №, яким позивачу визначена сума грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем в розмірі 80 372 грн., за штрафними санкціями в розмірі 20 093 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 12.06.12 №, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 21 295.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на їх підставі спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

19.04.11 позивачем до відповідача поданий Уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, звітний період, за який виправляються помилки грудень 2010р. Як вбачається з Додатку 5 до згаданого розрахунку, до податкового кредиту грудня 2010р. позивачем віднесено суму ПДВ по контрагенту за індивідуальним податковим номером 32 - Управлінням капітального будівництва Дніпродзержинської міської ради, період виписки останнім податкової накладної березень 2009р. на загальну суму 512 382 грн., в тому числі ПДВ 102 476,40 грн.

Суд відмічає, що до 01.01.11 правовідносини з приводу визначення сум податкових зобовязань з податку на додану вартість, в тому числі оформлення податкових накладних та формування податкового кредиту з ПДВ, були врегульовані Законом України «Про податок на додану вартість» №168 (далі Закон №168). Отже, враховуючи, що господарські взаємовідносини позивача із зазначеним вище контрагентом мали місце у 2009р., до податкових накладних, оформлених за такими взаємовідносинами, як і до підстав виникнення права на податковий кредит з ПДВ за такими накладними, мають бути застосовані приписи положень Закону №168. Так, відповідно до положень пп. 7.2.3. п.7.2 ст.7 Закону №168 податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Приписи пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 закону №185 застерігають, що до складу податкового кредиту не підлягають включенню суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону №168 податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Враховуючи положення пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168, задля можливості реалізації платником свого права на податковий кредит законодавець наділив платника податку також правом, у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг) (пп.7.2.6 Закону №168).

Отже, якщо платник не скористався правом подачі заяви, передбаченим пп.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, і не звернувся до податкової інспекції зі скаргою, то він не може реалізувати своє право на включення до податкового кредиту сум ПДВ, не підтверджених податковою накладною. Разом з тим, оскільки в положеннях п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168 законодавцем зазначено про наявність у платника податків саме права на подання скарги, а не обовязку її подання, то суд відзначає, що нереалізація цього права з будь-яких причин не має своїм правовим наслідок втрату права на податковий кредит. На користь викладеного свідчать положення пп.7.5.1 п.7.5 ст. 7 цього Закону, згідно з якими датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Системний аналіз наведених положень Закону №168 дає підстави вважати, що у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми ПДВ, вказані у таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в тому податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Відповідачем при здійснені перевірки позивача та винесені оскаржуваних рішень не враховані наведені положення Закону №168, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, натомість зазначено про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПКУ, який набрав чинності з 01.01.11. Так, приписами наведеної норми визначено, що якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Аналізуючи наведені положення, з огляду на ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дій в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність, суд дійшов висновку, що приписи п.198.6 ст. 198 ПКУ щодо строку, протягом якого за платником податків зберігається право на податковий кредит, мають бути враховані таким платником податку при відображені того податкового кредиту, право на яке виникло у нього після 01.01.11. Суд також зважує, що ані вказана норма, ані приписи Прикінцевих та Перехідних положень Податкового Кодексу не обмежують вказаним строком право платника податку на податковий кредит, яке виникло на підставі податкових накладних, виписаних до набрання чинності цим кодексом.

З огляду на викладене суд вважає помилковими висновки податкового органу про неправомірне формування позивачем податкового кредиту в розмірі 102 476,40 грн., які ґрунтуються на доводах щодо порушення ним положень п.198.6 ст. 198 ПКУ та неправомірного включення до податкового кредиту сум ПДВ на підставі податкової накладної за березень 2009р., по якій минуло 365 днів з дня її виписки.

Уточнення позивачем показників податкового кредиту за грудень 2010р. має своїм наслідком уточнення показників щодо розрахунків з бюджетом за грудень 2010р. Адже відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону №168, чинного в грудні 2010р., сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між

сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Отже, враховуючи уточнення позивачем сум податкового кредиту за грудень 2010р., визначення ним суми відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту, з урахування показника, який уточнюється, в розмірі 101 667 грн. також узгоджується з положеннями Закону №168. Відтак висновки відповідача щодо порушення позивачем п.200.3 ст. 200 ПКУ та завищення ним суми відємного значення за грудень 2010р. на 101 667 грн. є помилковими та не відповідають як дійсним показникам платника податків позивача, так і діючому у звітному періоду грудні 2010р. податковому законодавству.

Відповідно до п.200.3 ст. 200 ПКУ, який набрав чинності з 01.01.11, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Наведеним положенням кореспондують приписи пп.4.6.8

Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 25.01.11 №41, за змістом яких сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного

(податкового) періоду, визначається з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду.

Таким чином, враховуючи, що згідно з положеннями ст. 200 ПКУ та пп.4.6.8 згаданого Порядку, показники розрахунків з бюджетом формуються, в тому числі, з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду, уточнення позивачем відємного значення між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту за грудень 2010р. стало підставою для уточнення ним показників податкових декларацій з ПДВ за січень-березень 2011р.

Дослідивши зміст акту камеральної перевірки позивача від 30.05.12, судом встановлено, що висновки податкового органу з приводу заниження сум податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, на 80 372 грн., та завищення залишку відємного значення попереднього звітного періоду на 21 295 грн. ґрунтуються виключно на судженнях щодо безпідставного формування податного кредиту в розмірі 102 476,40 грн. та неправомірного формування позивачем залишку відємного значення за грудень 2010р. у сумі 101 667 грн. Оскільки такі судження податкового органу спростовані в ході розгляду справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті ОДПІ на підставі таких суджень та висновків, підлягають визнанню противоправним та скасуванню, адже не відповідають вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач правомірність винесених податкових повідомлень-рішень належним чином не довів. Висновки перевіряючих осіб, що викладені у акті перевірки, не відповідають положенням наведеного податкового законодавства та носять характер субєктивних припущень. Беручи до уваги наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біос» про скасування спірних податкових повідомлень-рішень ОДПІ від 12.06.12 № та № підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 12.06.12 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біос» () витрати по оплаті судового збору в сумі 1 217 грн. (одна тисяча двісті сімнадцять гривень) 60 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 10.08.12.

Суддя ОСОБА_5