Справа № 2а/1770/4427/2011
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2011-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/4427/2011

20 грудня 2011 року 11год. 20хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д. Є. за участю секретаря судового засідання Тимошицької Т.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився, третьої особи позивача: представник < Текст > третьої особи відповідача: представник < Текст >

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спілка" < Список > < Позивач в особі > третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача < 3-тя особа >
до ОСОБА_2 податкова інспекція у м.Рівне третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача < 3-тя особа >
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спілка" - звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в м.Рівне про визнання протиправними та скасувати податкових повідомлень-рішень ДПІ у м.Рівне від 28 вересня 2011 року № НОМЕР_1, №, № НОМЕР_2.

Позивач повторну явку в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, подав заяву у якій просить суд розглянути справу без участі представника, позов підтримав, зазначив, що відповідно до акту перевірки від 19.09.2011 року безпідставно прийняті податкові повідомлення-рішення, якими донараховано податок на прибуток, ПДВ, податок з доходів фізичних осіб та штрафні санкції. Просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 податкова інспекція в м.Рівне повторну участь в судовому процесі уповноваженого представника не забезпечив, долучив до матеріалів справи письмові заперечення. Зокрема, вказав, що по операції придбання комплектуючих до холодильної камери внаслідок відсутності подорожнього листа та всіх заповнених реквізитів ТТН від 21.02.2011 року не має підстав вважати, що поставка є товарною. Щодо відображення витрат на оплату праці головного технолога та витрат на страхові внески по обов'язковому страхуванню зазначив, що із-за відсутності зв'язку витрат із господарською діяльністю, не має підстав включати такі витрати до складу валових. Просив відмовити у задоволенні позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Суд виходив з наступного.

В період з 23.08.2011 року по 13.09.2011 року ОСОБА_2 податковою інспекцією м.Рівне на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спілка" проведено виїзну планову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 30.06.2011 року за результатами перевірки складено ОСОБА_3 №1113/23-100/23305481 від 19 вересня 2011 року (а.с.9-46). За матеріалами перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято податкові повідомлення-рішення: від 28 вересня 2011 року № НОМЕР_1, яким донараховано податок на прибуток в сумі 42019,00 грн. за основним платежем та 1344,00 грн. штрафних фінансових санкцій за порушення п.5.1, пп. 5.2.1 п.5.2, абз.4 пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.6.1, п.5.6, пп.5.7.1, п.5.7, ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 року №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) ( на далі Закон про прибуток), п.142.1, ст.142, п.143.1, ст.143, пп.138.8.2, п.138.8, абз.б пп.138.10.2, п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (на далі -ПК) (копія а.с.47); від 28 вересня 2011 року №, яким донараховано податок на додану вартість в сумі 25061,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. штрафних фінансових санкцій за порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 розділу Y ПК (копія а.с.48); 28 вересня 2011 року № НОМЕР_2, яким донараховано штрафні (фінансові) санкції по податку з доходів фізичних осіб в сумі 510,00 грн. за порушення ст.51 глави 2, п.119.2, ст.119, пп.б п.176.2, ст.176 розділу ІY ПК (копія а.с.50).

Із матеріалів справи вбачається, що Позивачем віднесено до складу валових витрат (рядок Декларації 04.1 за 1-й квартал 2011 року) вартість комплектуючих до холодильної камери в розмірі 125 300,00 грн. (без ПДВ), що були придбані у ПП "ТК "Юнітекс-Трейд". По даній операції відображено також податковий кредит в сумі 25060,00 гривень, який не визнано відповідачем. Фактичне придбання підтверджується договором поставки від 21.02.2011 року (копія а.с.73), видатковою накладною від 21.02.2011 р. №ЮТ-361 (копія а.с.75), податковою накладною від 21.02.2011 р. (копія а.с.53), товарно-транспортною накладною від 21.02.2011 року (копія а.с.76), технічними паспортами на холодильні апарати (копія а.с.77-86), витягом із книги реєстрації доручень (копія а.с.74), платіжними дорученнями №41 та №1640 (копія а.с.139) тощо. Транспортування здійснювалося автомобілем Mercedes-benz 814D,1999 р. в., д.н.з. № НОМЕР_3, що перебував у користуванні ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності (копія 88). Витрати на транспортування не включалися позивачем до складу валових витрат. Для спростування висновків, викладених у акті перевірки, Позивач звернувся до свого контрагента. Останнім підтверджено включення до складу податкових зобов'язань податкової накладної від 21.02.2011 року на суму ПДВ 25060,00 грн. (копія а.с.90, 93).

Відповідно до пп.5.1. ст.5 Закону про прибуток валові витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) ... (п.п.5.2 ст.5 Закону про прибуток).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Товарно-матеріальні цінності, придбані у ПП "ТК "Юнітекс-Трейд", оприбутковано на бухгалтерському рахунку 207. ТМЦ використані для створення основного засобу холодильної камери, що введена у експлуатацію в серпні 2011 року та використовується для охолодження та зберігання мясопродуктів (копія а.с.175). Холодильна камера є тимчасовою спорудою та збудована на земельній ділянці, яка перебуває у власності підприємства, що підтверджується державним актом на право приватної власності (копія а.с.190).

Крім того, придбані у ПП "ТК "Юнітекс-Трейд" ТМЦ станом на 31.03.2011 року перебували на складі підприємства і за результатом перерахунку балансової вартості запасів за 1 квартал 2011 року витрати по придбанню були скориговані (рядок А1 таблиці 1 додатку К1/1 до Декларації за 1 кв.2011 року), що підтверджується також Довідкою підприємства, наявною в матеріалах справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що за результатами 1 кварталу операція по придбанню комплектуючих до холодильної камери в розмірі 125 300,00 грн., не вплинула на оподатковуваний прибуток, а тому не могла занизити податок на прибуток за 1 квартал 2011 року.

Щодо доводів відповідача про нікчемність укладеного позивачем договору, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Стаття 234 ЦК України визначає, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним правочином, який може бути визнаний судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними. Отже, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином законом не визнано нікчемним, такий правочин є оспорюваним і його недійсність може бути встановлена лише судом.

Враховуючи наведене, обставини щодо вчинення юридичними особами фіктивного правочину, тобто правочину лише для виду без фактичного його виконання, є підставою для звернення до суду про визнання такого правочину недійсними. На момент розгляду даної справи, суду не надано доказів, що прийнято судове рішення про визнання недійсними вищенаведеного правочину позивача з ПП "ТК "Юнітекс-Трейд".

Що ж до доводів відповідача про те, що правочин позивача з ПП "ТК "Юнітекс-Трейд" порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, що суперечить настанню господарських відносин, то такі висновки можуть мати місце лише при встановленні обставин щодо наявності вини та умислу у платника податку на заволодіння майном держави.

Суд зауважує, що з точки зору цивільного права усі учасники цивільних правовідносин є добросовісними і їх вина визнається тільки при умові порушення будь ким з них цивільно-правових обовязків. При цьому з наявних у справі документів не вбачається, що сторони причиняли збитки державі і в них був умисел на досягнення мети, що суперечить інтересам держави при укладанні правочинів. Вина є умовою цивільно-правової відповідальності, для субєктів підприємницької діяльності. Вона міститься у відношенні їх органів або посадових осіб до своєї протиправної поведінки. Умисел, як одна з форм вини, передбачає, що порушник розумів неправомірність своїх дій, передбачав їх несприятливі наслідки, бажав або свідомо допускав настання несприятливих наслідків. Вина та умисел на заволодіння майном держави юридичних осіб у вчиненні таких діянь може бути доведена не інакше, як через встановлення обвинувальним вироком суду обставин щодо наявності вини та названого умислу у фізичних осіб, котрі діяли, як уповноважені особи від імені названих вище юридичних осіб. Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні діяння яке містить ознаки злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому, вина особи не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів даної справи вбачається, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № не був обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, щодо наявності вини, умислу (направленого на незаконне заволодіння майном держави) у діях фізичних осіб, котрі діяли, як уповноважені особи від імені ТОВ-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" та ПП "ТК "Юнітекс-Трейд", наявний лише ОСОБА_3 перевірки від 19.09.2011 року. ОСОБА_3 перевірки містить припущення та не містить підтверджуючих доказів щодо відсутності наміру у сторін на створення правових наслідків, щодо невиконання позивачем та його контрагентом взятих на себе зобовязань, що відображені у наявних в матеріалах документах та стверджуються фактичними обставинами справи.

На момент здійснення господарських операцій, як і на момент перевірки, відомості про ПП "ТК "Юнітекс-Трейд" містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (копія а.с.96), також у матеріалах справи наявна копія довідки про взяття на облік платника податків ПП "ТК "Юнітекс-Трейд" (а.с.95) та копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.94).

Щодо невизнання витрат на оплату праці технолога в сумі 31820,44 грн., в т.ч.:

за 3-й квартал 2010 року 7706,05 грн.,

за 4-й квартал 2010 року 7 934,30 грн.,

за 1-й квартал 2011 року 8 019,43 грн.,

за 2-й квартал 2011 року 8161,44 грн.,

та витрат на страхові збори (внески) до фондів державного загальнообовязкового страхування в сумі 11855,94 грн., що нараховані на фонд оплати праці технолога, в т.ч.:

за 3-й квартал 2010 року 2871,00 грн.,

за 4-й квартал 2010 року 2 956,00 грн.,

за 1-й квартал 2011 року 2 988,00 грн.,

за 2-й квартал 2011 року 3040,94 грн., слід вказати таке.

Суд прийшов до висновку, що Відповідачем безпідставно зроблено посилання на п.5.1, пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону про прибуток при обґрунтуванні завищення вказаних валових витрат.

Відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, установлює чисельність працівників та штатний розпис.

Віднесення до складу валових витрат витрат, повязаних із перебуванням у трудових відносинах головного технолога ТОВ "Спілка", регламентується підпунктом 5.6.1 п.5.6 та пп.5.7.1 п.5.7 ст.5 Закону про прибуток. ОСОБА_3 норми не містять відсилку до п.5.1 ст. 5 вказаного Закону.

Необхідність у посаді технолога викликана господарською діяльністю підприємства, що полягає у реалізації мясопродуктів та групи товарів (спецій і т.п.), призначених для використання у мясопереробній промисловості. Також це повязано із певними вимогами постачальників, зокрема ПрАТ "Могунція-Україна", офіційним дилером якого є Позивач, визначає обовязковою умовою реалізації товару наявність спеціаліста із відповідними знаннями, що підтверджується існуючим договором від 01.01.2010 року (копія а.с.109-114) та листом №174 від 04.10.2011 року (копія а.с.115) Кваліфікаційний рівень працівника підтверджено відповідним дипломом та трудовою книжкою (копія а.с.104, 172-173).

В акті перевірки (а.с.37) відповідачем зроблено висновок про недостовірність поданих розрахунків за формою №1 ДФ по субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_5 При цьому, вказує, що згідно поданої звітності згаданій фізичній особі виплачено дохід 1136,02 грн., а слід було вказати 1136,38 грн. Проте визначена податковим органом сума доходу не підтверджується. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до фіскальних чеків вказаній особі сплачено 1136,02 грн., а саме: 04.01.2011 року 149,97 грн., 05.01.2011 року 99,98 грн., 17.01.2011 року 200,03 грн., 28.03.2011 року 686,04 грн. (копія а.с.123-126).

Вищенаведене свідчить про необґрунтованість висновку відповідача щодо подання податкових розрахунків із недостовірними відомостями та помилками, доводи якими ДПІ м.Рівне обґрунтовує наявність в ТзОВ "Спілка" порушень податкового законодавства не узгоджуються з наявними в матеріалах справи документами, як наслідок суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не було доведено правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, в той час як позивачем доказано правомірність та обґрунтованість його позовних вимог.

При цьому, приймаючи рішення, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, згідно з якими адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень податкового органу.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення ДПІ м Рівне від 28 вересня 2011 року № якими визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 43363 грн., у т.ч. 42019 грн. - за основним платежем, 1344 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, від 28 вересня 2011 р. № НОМЕР_4, якими визначено податкове зобов'язання з податку на додану у загальній сумі 25061 грн., у т.ч. 25060 грн. - за основним платежем, 1 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та від 28 вересня 2011 року № НОМЕР_2, яким донараховано штрафні (фінансові) санкції по податку з доходів фізичних осіб в сумі 510,00 грн., є протиправними та підлягають до скасування повністю.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями < Текст >, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 28 вересня 2011 року № НОМЕР_1, №, № НОМЕР_2.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спілка" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя < Підпис > ОСОБА_6