Справа № 803/649/15-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 р. Справа № 876/5889/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.12.2014 року № , № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 17.03.2015 року скарга позивача була залишена без задоволення. Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про нереальність господарських операцій по правочинах, укладених із контрагентами ПП "Терра", ТОВ "УТФ Зерно", ТОВ "Елітекогруп", оскільки правомірність і відповідність цих господарських операцій діючому законодавству підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 р. задоволено позовні вимоги, оскільки суд погодився з наведеними позивачем доводами, що між позивачем та контрагентами виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначену постанову суду оскаржив відповідач - Луцька ОДПІ головного управління ДФС у Волинській області, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати дану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що під час проведення перевірки позивача, ним не було належним чином підтверджено факти здійснення господарських операцій ПП "Терра", ТОВ "УТФ "Зерно", ТОВ "Елітекогруп", що мали місце у період, що перевірявся: 2013-2014 роки, внаслідок чого встановлено завищення податкового кредиту. Крім того звертає увагу на те, що по ланцюгах постачання неможливо встановити факту, що ці підприємства придбавали, а пізніше реалізовували позивачу зазначений в угодах товар, а також не має можливості, встановити походження реалізованої продукції. Також наголошує, що податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою у разі, якщо платник діяв без належної обережності та обачливості при виборі контрагента.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками податкового органу в період з 27.10.2014 року по 14.11.2014 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Агротехніка" з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТОВ "Турія-Агро", ТОВ "КВК "Мерсер" за березень 2014 року, ПП "Терра" за березень, квітень 2014 року, ТОВ "Посередник 03" за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року, ТОВ "УТФ Зерно" за період з 01.08.2011 року по 31.08.2014 року, ТОВ "АФ "Олексіївська" за період з 01.08.2011 року по 30.06.2014 року, ТОВ "Елітекогруп" за період з 01.12.2012 року по 31.07.2014 року.

21.11.2014 року за результатами перевірки складено акт перевірки № 9024/03-18-22-02/21750952, яким встановлено порушення товариством вимог пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України у зв'язку з чим ТОВ "Агротехніка" занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті у 2013 році на суму 673929 грн.

Крім того, податковим органом встановлено порушення пунктів 185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, в результаті чого ТОВ "Агротехніка" завищено податковий кредит на загальну суму 4246639 гривень, в тому числі за травень 2013 року - 262586,00 грн., за червень 2013 року - 109287,00 грн., за серпень 2013 року - 96534,00 грн., за листопад 2013 року - 110825,00 грн., за грудень 2013 року - 130166,67 грн., січень 2014 року - 248796,67 грн., лютий 2014 року - 66666,67 грн., березень 2014 року - 595323,3 грн., за квітень 2014 року - 554522,4 грн., травень 2014 року - 1238148 грн., за червень 2014 року 437584,00 грн., за липень 2014 року 60799,12 грн., за серпень 2014 року - 335400,00 грн., що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті на загальну суму 4246639 грн.

10.12.2014 року податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1010893,50 грн, в тому числі: за основним платежем - 673929 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 336964,50 грн та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 5775486 грн, в тому числі: за основним платежем - 3850324 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1925162 грн.

Підставою для висновків відповідача про неможливість підтвердження господарських операцій ТОВ "Агротехніка" з ПП "Терра", ТОВ "Елітекогруп", ТОВ "УТВ Зерно", що призвело до заниження позивачем податку на прибуток, який підлягає сплаті в 2013 році на суму 673929 грн та завищення податкового кредиту на суму 4246639 грн, а також про те, що вищевказані контрагенти ніяких товарів ТОВ "Агротехніка" не реалізовували та ніяких послуг не надавали слугували дані, отримані працівниками Луцької ОДПІ щодо господарських взаємовідносин позивача із ПП "Терра" за березень, квітень 2014 року, ТОВ "УТФ Зерно" за період з 01.08.2011 року по 31.08.2014 року, ТОВ "Елітекогруп" за період з 01.12.2012 року по 31.07.2014 року відповідно до первинних документів.

Крім того, у висновки податкового органу покладено отримані відповідачем довідка ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 12.06.2014 року № 981/15-03-22-0304/32927564 "Про результати зустрічної звірки ПП "Терра" щодо документального підтвердження господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ "Тегола 2014" та контрагентами покупцями: за період березень, квітень 2014 року, якою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ПП "Терра" та ТОВ "Тегола 2014" у квітні 2014 року, та акт Кам'янець-Подільської ОДПІ від 30.09.2014 року № 1193/222/37180544 "Про результати проведення документальної виїзної перевірки ТОВ "Елітекогруп" з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні показників податкової звітності з податку на додану вартість за наслідками проведених господарських операцій із ТОВ "Агросота" за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року, яким констатовано нереальність здійснення господарських відносин між цими контрагентами, що призвело до завищення податкового кредиту ТзОВ "Елітекогруп" по операціях з даним контрагентом.

Також використано акт ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 14.08.2014 року "Про результати невиїзної позапланової перевірки ТОВ "УТВ Зерно" з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ПАТ "Володимир-Волинська Птахофабрика", ТОВ "Слатрейд Агро", ТОВ "СП Агродар ЮГ" за період березень 2014 року та ТОВ "ЮГ Агропостач", ТОВ "Вавилон № 14" за період травень 2014 року, яким констатовано нереальність здійснення господарських відносин ТОВ "УТФ Зерно" з цими контрагентами за вказані періоди.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ТОВ «Агротехніка» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню ТМЦ у вищевказаних контрагентів, відтак, податковий кредит та витрати за наслідками цих операцій позивачем сформовані правомірно. При цьому ТОВ "Агротехніка" підтверджено наявність господарської мети при придбанні товару, одержання прибутку внаслідок його подальшої реалізації та належне оформлення первинних документів.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції чинній на момент спірних правовідносин) визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку

Відповідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Разом з тим, правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються статтею 198 ПК України.

Так, пунктами 198.1, 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання товарів, робіт, послуг до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів, робіт та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Разом з тим, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частино 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції досліджувались обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит та витрати за період березень-квітень 2014 року із ПП "Терра", з ТОВ "УТФ "Зерно" за період з 01.08.2011 року по 31.08.2014 року, та ТОВ "Елітекогруп" за період з 01.12.2012 року по 31.07.2014 року.

Як встановлено судом, а також підтверджено матеріалами справи, між ТОВ "Агротехніка" та ПП "Терра" 21.03.2014 року укладено договір поставки № кВ-в3-2-2-1164 макухи соняшникової. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару та інша інформація вказується у Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і становлять невід'ємну частину договору. До договору поставки надано специфікації від 21.03.2014 року № 1, № 2 від 03.04.2014 року, № 3 від 09.04.2014 року, № 4 від 15.04.2014 року, № 5 від 16.04.2014 року, № 6 від 23.05.2014 року, в яких визначено предмет поставки, його кількість, вартість та строки і умови поставки. На підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за вказаними договорами виписано податкові, видаткові накладні, ТТН які підтверджують факт поставки даного товару, та надано посвідчення про якість макухи соняшникової ГОСТ 80-96. Оплата за придбаний товар проведена у повному об'ємі, про що свідчать платіжні доручення, які надавались під час проведення перевірки, та вказана обставина підтверджена актом перевірки. В подальшому придбаний у вказаного контрагента товар позивачем був реалізований, за зовнішньоекономічними контрактами до Республіки Білорусь та Республіки Польща, що підтверджується експортними митними деклараціями та відповідає цілям господарської діяльності товариства.

Крім того, між ТОВ "Агротехніка"" та ТОВ "УТФ "Зерно" 31.03.2014 року було укладено договір поставки № 31, предметом якого виступали шрот соєвий, соя товарна. Товар поставляється на умовах "Інкотермс 2010". На підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за вказаними договорами виписано податкові, видаткові накладні, специфікації на придбаний товар. Позивачем на підтвердження транспортування товару надано ТТН, які оформлялись ТОВ "УТФ "Зерно".

Оприбуткування на склад підприємства - покупця придбаного товару здійснювалося на підставі аналізних карток про якість товару та карток-перепусток контролю сировини, які видавались аналізно-технічною лабораторією ТОВ "Агротехніка". Зазначена лабораторія є атестованою, що стверджується відповідним свідоцтвом про атестацію від 12.03.2012 року.

ТОВ "Агрортехніка" має у своєму розпорядженні відповідне складське приміщення, де здійснювалося розвантаження та прийняття товару в смт. Турійську.

Оплата за придбаний товар здійснювалась шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Крім того, між позивачем та ТОВ "Еліткогруп" укладені договори поставки № ВП-111 від 31.05.2013 року та № КВ-В31-2-1088 від 28.11.2013 року, предметом яких були поставки сої, соняшника та ріпаку. До даних договорів додані специфікації, де визначено вид товару, його кількість та зазначено умови поставки.

На підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за вказаними договорами продавцем виписано податкові, видаткові накладні.

Факт здійснення поставки транспортування товару підтверджується ТТН, оформленими продавцем продукції. Прийняття товару на склад покупця здійснювалося на підставі аналізних карток про якість товару та карток-перепусток контролю сировини, які видавались аналізно-технічною лабораторією ТОВ "Агротехніка". Зазначені ТТН, аналізні картки та перепустки-картки контролю сировини досліджені судом.

Крім того, 26.06.2014 року між ТОВ "Агротехніка" та ТОВ "Елітекогруп" укладено договір складського зберігання зерна № КВ-СЗ-2-2-96, предметом якого є надання зерновим складом за плату послуг по прийманню, сушінню, очистці, зберіганню) товару, що передається Поклажодавцем. На його виконання були укладені додаткові угоди у яких зазначено та деталізовано які саме послуги надаються та на яких виробничих потужностях. Оплата за придбаний товар проведена у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення. Всі придбані матеріали, сировина та ТМЦ використані позивачем у своїй виробничій діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вище операції з даними контрагентами в повному обсязі належним чином відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліку.

Отже, зазначені вимоги законодавства позивачем дотримані, всі наявні первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують обставини реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, належними доказами підтверджено факт поставок товару та його використання у господарській діяльності позивача. Відтак, на підставі документів, складених контрагентами ТОВ "Агрортехніка", позивачем був правомірно сформований податковий кредит та витрати відповідних звітних періодів.

Як вірно зазначив місцевий суд, з огляду на реальний характер операцій, можливі порушення контрагентами позивача правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та витрат.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта щодо неможливості підтвердження факту здійснення ТОВ "Агротехніка" господарських операцій із вищезазначеними контрагентами, посилаючись на довідку ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 12.06.2014 року № 981/15-03-22-0304/32927564 "Про результати зустрічної звірки ПП "Терра", акт Кам'янець-Подільського ОДПІ від 30.09.2014 року № 1193/222/37180544 "Про результати проведення документальної виїзної перевірки ТОВ "Елітекогруп", акт ДПІ в Оболонському районі м. Києва від 14.08.2014 року "Про результати невиїзної позапланової перевірки ТОВ "УТВ Зерно", оскільки даними документами фактично виявлені порушення чинного законодавства між контрагентами позивача по ланцюгу їх постачання, а не безпосередньо у взаємовідносинах позивача із ПП "Терра", ТОВ " УТФ "Зерно" та ТОВ "Елітекогруп".

Слід зазначити, що платник податків (покупець), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, сплати податків та звітування тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та на віднесення певних сум до валових витрат за допущені зазначені порушення таким постачальником. У разі якщо постачальник допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо нього, адже законами іншого не передбачено.

Також у встановленому порядку договори поставки товарів не були визнані недійсними.

Доводи апелянта в частині посилання на ту обставину, що в договорах поставки зазначено, що його продавці є його первинними власниками та виробниками спростовуються тим, що в обов'язки покупця не входить перевірка походження придбаного товару в його контрагента.

За наведеними обставинами та приписами ПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ТОВ "Агротехніка" правомірно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми обчислених з вартості придбаних товарів у ПП "Терра", ТОВ "УТФ "Зерно" та ТОВ "Елітекогруп", а отже є протиправними податкові повідомлення-рішення № , № від 10.12.2014 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в спосіб, визначений ст.162 КАС України, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність прийнятих рішень.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі № 803/649/15-a - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор

Повний текст виготовлено 28.07.2015р.