Справа № 815/3621/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3621/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання Гацанюк К.В.;

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 05.05.2015 року);

представника позивача ОСОБА_2 (довіреність від 16.06.2015 року);

представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 06.07.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Українсько-американського спільного підприємства «Трейс» до ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 95-23 від 06.05.2015 року, складену Державною податковою інспекцією у м. Іллічівську Головного управління ДФС у Одеській області про суму узгодженого грошового зобовязання позивача зі сплати податку на додану вартість у розмірі 596739,00 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача по здійсненню нарахування штрафних (фінансових) санкцій Українсько-американському спільному підприємству «Трейс» 4734,25 грн. у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем з рахунку № 004 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» коштів за платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 у сумі 463491,00 грн. та від 14.04.2015 року № 543 у сумі 607000,00 грн. (разом 1060230,00 грн.);

- зобовязати відповідача утриматись від здійснення дій по нарахуванню встановлених податковим законодавством сум штрафів та пені у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем з рахунку № 004 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» коштів за платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 у сумі 463491,00 грн. та від 14.04.2015 року № 543 у сумі 607000,00 грн. (разом 1060230,00 грн.);

- зобовязати відповідача утриматись від вчинення дій з застосування передбачених Податковим кодексом України заходів забезпечення та/або стягнення податкового боргу (податкова застава та ін.) у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем за вказаними платіжними дорученнями коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

20.04.2015 року та 18.05.2015 року позивач склав та подав до ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області податкові декларації з податку на додану вартість за березень та квітень 2015 року. За даними деклараціями суми податку, що належали до сплати становили 596739,00 грн. за березень 2015 року та 463491,00 грн. за квітень 2015 року.

Позивач зі свого боку вчинив дії по сплаті задекларованих податкових зобовязань шляхом перерахування грошових коштів зі свого рахунку № 004 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь». Позивач здійснив оплату у наступному порядку: платіжним дорученням від 14.04.015 року № 543 на суму 607000,00 грн. та платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 на суму 463491,00 грн.

Однак, банк повернув платіжне доручення без виконання, що підтверджується листом №396/01 від 16.04.2015 року та написом на звороті платіжного доручення № 779. Таким чином, кошти зі сплати податку на додану вартість у загальній сумі 1070491,00 грн. на відповідний казначейський рахунок не надійшли.

Підставою не виконання платіжних доручень стали: постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 року про запровадження тимчасової адміністрації з 20.03.2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Водночас, зобовязання позивача зі сплати податку на додану вартість за березень та квітень 2015 року частково погашені шляхом перерахування коштів з його рахунку № 1 у ПАТ «Марфін Банк». Так, позивач платіжними дорученнями від 30.04.2015 року № 632 на суму 200000,00 грн. та від 29.05.2015 року № 780 на суму 200000,00 грн. часткового сплатив зазначене податкове зобовязання.

27.05.2015 року позивач отримав податкову вимогу № 95-23 від 06.05.2015 року та супровідний лист № 4576110/15-03-23.

28.05.2015 року Українсько-американське спільне підприємство «Трейс» направило лист № 0482/124-А відповідачу. Цим листом позивач повідомив податковий орган, що ненадходження коштів сталося не з його вини та просив скасувати зазначену податкову вимогу.

10.06.2015 року відповідач листом № 5543/10/15-03-23 повідомив, що загальна сума боргу позивача станом на 09.06.2015 року становить 664964,25 грн. та відмовив у відкликанні податкової вимоги.

Також, відповідач листом від 23.06.2015 року № 6266/10/15-03-23 визнав, що недоїмка по сплаті заборгованості позивачем становить 660 230,00 грн., а сума пені 4734,25 грн.

Позивач не погоджується із податковою вимогою № 95-23 від 06.05.2015 року, вважає її протиправною та такою, що належить до скасування. Також він вважає протиправними дії щодо нарахування йому штрафних фінансових санкцій та просить суд зобовязати ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС у Одеській області утриматись від вчинення дій по нарахуванню штрафів та пені, а також від вчинення дій по забезпеченню та/або стягненню податкового боргу.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.4-8).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.44-47).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Українсько-американське спільне підприємство «Трейс» зареєстроване та перебуває на обліку як платник податку на додану вартість із 01.08.1997 року,свідоцтво № 100083523 (а.с.11)

Позивач склав та подав до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість 20.04.2015 року за березень 2015 року (а.с.12-13) та 18.05.2015 року за квітень 2015 року(а.с.14-15). Загальна сума, що підлягала сплаті за даними деклараціями, становила 596739,00 грн. за березень 2015 року та 463491,00 грн. за квітень 2015 року.

Так, позивач здійснив перерахунок коштів для сплати зазначених податкових зобовязань платіжним дорученням від 14.04.015 року № 543 на суму 607000,00 грн. та платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 на суму 463491,00 грн.(а.с.16-16а). Проте, кошти зі сплати податку на додану вартість у загальній сумі 1070491,00 грн. на відповідний казначейський рахунок не надійшли.

Зазначені платіжні доручення банк повернув позивачу без виконання, хоч кошти на рахунку позивача були у достатній кількості (а.с.18). Дана обставини підтверджується листом ПАТ «Банк «Київська Русь» від 16.04.2015 року № 396/01 (а.с.17)

Причиною не виконання платіжних доручень стали: постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 року про запровадження тимчасової адміністрації з 20.03.2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Водночас, зобовязання позивача зі сплати податку на додану вартість з березень та квітень 2015 року частково погашені шляхом перерахування коштів з його рахунку № 1 у ПАТ «Марфін Банк». Так, позивач платіжними дорученнями від 30.04.2015 року № 632 на суму 200000,00 грн. та від 29.05.2015 року № 780 на суму 200000,00 грн. часткового сплатив зазначене податкове зобовязання (а.с.20-21).

27.05.2015 року Українсько-американське спільне підприємство «Трейс» отримало податкову вимогу № 95-23 від 06.05.2015 року (а.с.22) та супровідний лист № 4576110/15-03-23 (а.с.23)

28.05.2015 року позивач направив лист-відповідь № 0482/124-А відповідачу. Так, позивач повідомив податковий орган, що ненадходження коштів сталося не з його вини та просив скасувати зазначену податкову вимогу.

10.06.2015 року відповідач листом № 5543/10/15-03-23 повідомив, що загальна сума боргу позивача станом на 09.06.2015 року становить 664964,25 грн. та відмовив у відкликанні податкової вимоги (а.с.25-26).

Також, відповідач листом від 23.06.2015 року № 6266/10/15-03-23 визнав, що недоїмка по сплаті заборгованості позивачем становить 660 230,00 грн., а сума пені 4734,25 грн. (а.с.24).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі правові норми.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши законність рішень та дій відповідача суд дійшов висновку, що його дії щодо складання податкової вимоги та нарахування штрафних (фінансових) санкцій неправомірні, а позовні вимоги належать до задоволення.

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні систем та переказ коштів в Україні» переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Згідно з п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні систем та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні систем та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст.32 зазначеного Закону, якою передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Крім того, відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених ПКУ, а також несе іншу відповідальність, встановлену ПКУ, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 129.7 ст. 129 ПКУ не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

З огляду на зазначені вище норми права та аналіз обставин справи суд робить висновок, що неперерахування коштів до державного бюджету сталося не з вини позивача, а з вини банку. За таких обставин суд вважає, що передбачену законом відповідальність має нести саме банк.

Щодо нарахованої відповідачем пені березень-квітень 2015 року суд зазначає, що п.2.10 «Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби», затвердженої наказом ДПА України від 17.12.2010 року № 953 встановлює, що за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, збрів і інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, якщо таке несвоєчасне або неповне перерахування відбулося через порушення банком строків зарахування податків зборів до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів», пеня не нараховується.

Виходячи з вище наведеного суд вважає, що оскільки позивач своєчасно та в повному обсязі виконав свої обовязки з ініціювання платежів та перерахування податку на додану вартість до бюджету, а ненадходження коштів сталося з вини банку, то позовні вимоги належать до задоволення у повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Згідно з пп.3 п.9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 встановлено, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету та/або заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, орган Державної казначейської служби України зобов'язаний стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

В даному випадку стягнення судових витрат необхідно провести шляхом їх безспірного списання із рахунка ДПІ у м. Іллічівську головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 95-23 від 06.05.2015 року, складену Державною податковою інспекцією у м. Іллічівську Головного управління ДФС у Одеській області про суму узгодженого грошового зобовязання позивача зі сплати податку на додану вартість у розмірі 596739,00 грн.

3. Визнати протиправними дії відповідача по здійсненню нарахування штрафних (фінансових) санкцій Українсько-американському спільному підприємству «Трейс» у розмірі 4734,25 грн. у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем з рахунку № 004 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» коштів за платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 у сумі 463491,00 грн. та від 14.04.2015 року № 543 у сумі 607000,00 грн. (разом 1060230,00 грн.).

4. Зобовязати відповідача утриматись від здійснення дій по нарахуванню встановлених податковим законодавством сум штрафів та пені у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем з рахунку № 004 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» коштів за платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 у сумі 463491,00 грн. та від 14.04.2015 року № 543 у сумі 607000,00 грн. (разом 1060230,00 грн.).

5. Зобовязати відповідача утриматись від вчинення дій з застосування передбачених Податковим кодексом України заходів забезпечення та/або стягнення податкового боргу (податкова застава та ін.) у звязку з ненадходженням до бюджету сплачених позивачем за платіжним дорученням від 28.05.2014 року № 779 у сумі 463491,00 грн. та від 14.04.2015 року № 543 у сумі 607000,00 грн. (разом 1060230,00 грн.)

6. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Українсько-американського спільного підприємства «Трейс» () суму сплаченого судового збору в розмірі 487(чотириста вісімдесят сім),20 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 28 липня 2015 року.

Суддя О.Я. Бойко

.