Справа № 2а-9054/12/2670
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2015 року № 2а-9054/12/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у розмірі 18463,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2012 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) Київський міський центр зайнятості (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) в якому просив стягнути кошти у розмірі 18463,56 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року, відмовлено Київському міському центру зайнятості в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2015 року касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року у справі № 2а-9054/12/2670 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року адміністративну справу № 2а-9054/12/2670 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01 липня 2015 року.

У судовому засіданні 01 липня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що наказом Солом'янського районного центру зайнятості від 01 вересня 2011 року №НТ110901 ОСОБА_1 на підставі його заяви був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю з 01 вересня 2011 року, у відповідності зі статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» та статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

28 лютого 2012 року відповідач подав до Солом'янського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості заяву з проханням направити на курси в УК «Славутич» за спеціальністю оператор заправних станцій (2 розряду) в результаті чого між робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового соціального страхування України на випадок безробіття, в особі Захарчук Л.М. та ОСОБА_1 було укладено договір від 11 травня 2012 року №00004 про направлення на підготовку в ТОВ «Учбовий комбінат «Славутич» за навчальною програмою «Оператор заправних станцій», зі строком навчання з 15 травня 2012 року до 17 липня 2012 року.

Як зазначено відповідачем, 22 травня 2012 року до Солом'янського районного центру зайнятості, на обліку у якого перебував відповідач, надійшла довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно якої ОСОБА_1 з 28 липня 2005 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, при цьому запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця відсутній.

У зв'язку з одержанням вищевказаних відомостей, на підставі пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (чинного на час виникнення спірних відносин, далі - Порядок) та статей 34-36 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції спірного періоду, далі по тексту - Закон № 1533-ІІІ), Солом'янським районним центром зайнятості видано наказ від 24 травня 2012 року № НТ120524, яким відповідача знято з обліку та запропоновано повернути виплачені йому допомогу по безробіттю та кошти, витрачені на надання соціальних послуг (професійного навчання).

Проте, відповідач, не погоджуючись з доводами позивача, на обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що 08 серпня 2005 року, останнім було подано державному реєстратору визначені частиною 1 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» документи, а саме: нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та документ, що підтверджує внесення плати в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Крім того, відповідачем зазначено, що 13 жовтня 2005 року останнім отримано довідку відповідного органу фонду соціального страхування про те, що він не перебуває на обліку та довідку Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва про проведення позапланової перевірки дотримання вимог податкового зобов'язання ОСОБА_1 від 03 березня 2006 року № 0151/17-408-.

У зв'язку з вчиненням зазначених дій, відповідач прийшов до висновку, що він знятий з обліку фізичної особи - підприємця, а відтак, оскільки з 01 вересня 2011 року по 15 травня 2012 року відповідач не працював, доходу не отримував, то й останній не відносився до зайнятої категорії населення та мав право на отриманню допомоги по безробіттю в порядку статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про зняття фізичної особи - підприємця з обліку як платника податків; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про зняття з обліку; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про зняття з обліку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 13 жовтня 2005 року отримано довідку відповідного органу фонду соціального страхування про те, що він не перебуває на обліку, довідку з державної податкової інспекції від 03 березня 2006 року та довідку від 08 вересня 2006 року про те, що він знятий з обліку як платник страхових внесків в Пенсійному фонді України.

Проте, відповідачем не надано доказів подачі державному реєстратору заповненої реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням та вищезазначених довідок.

Так, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» не передбачено автоматичне припинення державної реєстрації фізичних осіб - підприємців.

Згідно пункту 14 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» документи, які подаються для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, приймаються за описом, копія якого в день надходження документів видається (надсилається рекомендованим листом) заявнику з відміткою про дату надходження документів.

Так, з опису документів, що надаються фізичною особою - підприємцем державному реєстратору для внесення до ЄДР запису про рішення щодо припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності, вбачається, що 08 серпня 2005 року відповідачем було подано нотаріально посвідчену заяву встановленого зразка про припинення підприємницької діяльності та копію квитанції виданої банком.

Враховуючи неподання всіх необхідних документів, визначених пунктом 9 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», відповідач перебував на обліку як фізична особа - підприємець.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що відповідач отримував допомогу по безробіттю без законних на те підстав, відтак, сума виплачена йому підлягає поверненню пзивачу.

Так, підпунктом «б» пункту 3 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (чинного у період спірних правовідносин) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно зі статтею 2 зазначеного Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до частини 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Пунктом 8 частини 1 статті 31 Закону № 1533-III передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 36 цього Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Як зазначалась вище, відповідач 01 вересня 2011 року подав до центру зайнятості заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності.

Разом з тим, під час розгляду справи, судом встановлено на час подання вищезазначеної заяви та протягом усього часу отримання допомоги по безробіттю відповідач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, а до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не внесено запису про проведення державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не міг бути визнаний безробітним і не мав права на виплачені йому кошти у вигляді допомоги по безробіттю.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 жовтня 2014 року № 21-408а14.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вище встановлені обставини та з огляду на висновки Вищого адміністративного суду України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Київського міського центру зайнятості є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Київського міського центру зайнятості задовольнити повністю

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 18 463 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 56 коп.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник