Справа № 2а-7370/10/0470
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р. м. Київ К/800/55235/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуСхідно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року
у справі2а-7370/10/0470
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доСхідно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач, Східно-Дніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області), в якому просив визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 24 червня 2010 року №/0, №/0.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року, позов задоволено.

Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Східно-Дніпровською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 2010 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 15 червня 2010 року № 45/170- (далі по тексту - Акт перевірки), в якому зафіксовано порушення позивачем:

- пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат;

статей 1, 2 Указу Президента Україні «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727 та статті 13 Декрету кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 10743, 34 грн.;

пункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пунктів 9.3, 9.4 статті 9, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01 листопада 2007 року по 31 березня 2010 року у розмірі 718855, 57 грн.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для винесення податковим органом 26 червня 2010 року податкових повідомлень - рішень

№/0 про донарахування податку на додану вартість в сумі 1078283,33 грн., з яких за основним платежем - 718855,58 грн. та 358427,78 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

№/0 про донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 10743,34 грн.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що листи контрагента позивача, отримані податковим органом за запит щодо надання інформації про отримання позивачем грошових коштів за перевезення пасажирів за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 201 року, не є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та на підставі яких фіксують порушення вимог валютного, податкового законодавства.

Переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами, позивач у період, що перевірявся податковим органом перебував на спрощеній системі оподаткування та мав свідоцтво платника єдиного податку.

Також у відповідний період між позивачем та ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» (далі по тексту -ВАТ «ДОПАС») було укладено ряд договорів про надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів автобусних маршрутів загального користування згідно з розкладом руху, забезпеченням на автовокзалах та автостанціях прийому відправлення автобусів і пасажирів, організації продажу квитків населенню, диспетчерського управління і регулювання руху автобусів.

На підставі зазначених договорів перевізник (позивач) доручає підприємству (ВАТ «ДОПАС») здійснювати прийом та відправлення автобусів і пасажирів, продаж пасажирів, продаж пасажирських квитків на проїзд і перевезення багажу рухомим складом перевізника за погодженими розкладами руху, перевірку їх наявності у пасажирів, диспетчерське управління та регулювання руху автобусів, контроль екіпіровки та санітарного стану транспортних засобів, дорожньої документації водіїв, оголошення по гучномовному зв'язку про прибуття та відправлення автобусів, рекламно-інформаційне забезпечення рейсів.

Позивач на підставі зазначених договорів здійснював забезпечення утримання автомобільних транспортних засобів у належному технічному і санітарному стані, проведення медичного контролю водіїв, наявності у водіїв автобусів відповідної документації на перевезення пасажирів, здійснення міжрейсового відстою тільки в відведених місцях.

Плата за надання послуг, після відрахування суми страхового платежу, складає 10% суми від продажу квитків через квиткові каси ВАТ «ДОПАС», згідно з касовими відомостями Ф-20 АСС, які являються підставою для взаєморозрахунків з перевізником і підтвердженням виконання робіт.

Розрахунки ВАТ «ДОПАС» з перевізником здійснюються в безготівковій та інших формах, незаборонених законодавством, щотижнево, остаточний розрахунок за розрахунковий період здійснюється не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За результатами направлення податковим органом письмових запитів до ВАТ «ДОПАС» щодо надання інформації про отримання позивачем грошових коштів за перевезення пасажирів за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 201 року названим підприємством надано відповіді, в яких зазначено про проведення розрахунків з позивачем за перевезення пасажирів в готівковій формі із зазначенням сум готівки поквартально.

Внаслідок співставлення отриманої від ВАТ «ДОПАС» інформації з наведеними у книгах обліку доходів і витрат позивача сумами податковий орган дійшов висновку про неврахування останнім всієї суми отриманих грошових коштів.

Крім того, за результатами отримання інформації про розмір сум, отриманих позивачем за перевезення пасажирів, відповідач дійшов висновку про перевищення позивачем встановленого указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року №727/98 ліміту, що свідчить про порушення суб'єктом господарської діяльності вимог, установлених статтею 1 названого указу.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що податковим органом не доведено отримання позивачем коштів на розрахункові рахунки та в касу у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений ліміт у розмірі 500 тис. гривень.

Однак, такий виносок суду колегія суддів вважає передчасним.

Спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва запроваджено указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року №727/98 (далі по тексту - Указ Президента №727/98).

Пункт 1 статті 1 названого Указу надає фізичним особам право перебувати на спрощеній системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1 Указу Президента № 727/98 як виручку розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5 Указу № 727/98).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії витягу з книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_4 у ній містяться записи про отримання щомісяця грошових коштів від ВАТ «ДОПАС» починаючи з січня 2007 року по березень 2010 року.

Проте, до справи долучено копії договорів з названим товариством лише за 2007 та 2008 рік. Копії договорів за 2009 та 2010 роки між позивачем та ВАТ «ДОПАС» в матеріалах справи відсутні та судами не досліджувались.

Крім того, під час розгляду справи судами не вчинено дій щодо отримання документів на підтвердження інформації, наданої ВАТ «ДОПАС» податковому органу на його письмовий запит.

Судами при розв'язанні спору не враховано принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до вказаної норми, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин здійснення спірної господарської операції суди повинні витребувати у податкового органу або платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків. Відповідні дії можуть бути вчинені судом на підставі пункту 1 частини другої статті 110, статті 114 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 суди попередніх інстанцій зазначили про недоведеність відповідачем висновків акта перевірки. Дійсно, дослідження правомірності висновків акта перевірки, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є важливою і необхідною умовою винесення законного і обґрунтованого судового рішення, проте, як вже зазначалось, оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням документів, оформлених у зв'язку з його виконанням.

Зазначене судами попередніх інстанцій здійснено не було. У зв'язку з чим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід звернути увагу на дослідження доказів, які б підтверджували суми розрахунків між позивачем та його контрагентом та є обов'язковою умовою для встановлення правомірності висновків податкового органу, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не були досліджені докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, що унеможливлює правильне вирішення спірних правовідносин.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 236, частиною 6 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року у справі №2а-7370/10/0470 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна