Справа № 826/5793/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5793/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенко Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Груп» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. №, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Еліт-Груп» по взаємовідносинах з ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Еліт-Груп»: п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 26 600,00 грн., в тому числі: за квітень 2014 р. в розмірі 9 833,33 грн.; за травень 2014 р. в розмірі 16 766,67 грн.

За результатами перевірки складено акт від 20.10.2014 р. № 1530/26-59-22-01/32425683, та на підставі встановлених в ньому порушень винесено податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 39 900,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано суду будь-яких належних доказів нікчемності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання документів щодо цих правочинів не уповноваженими на те особами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Елті-Груп» (замовник) та ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» (виконавець) укладено договір № 17 від 01.04.2014 р. на надання послуг охорони, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки по охороні об'єктів, кількість, адреси та вартість охорони яких вказується в рахунках-фактурах, доповненнях до договору та актах виконаних робіт, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1 вказаного договору виконавець зобов'язаний виставити на КПП, за вказаними в заявках адресами, пости охорони в кількості та на термін, згідно заявок замовника у належному екіпіруванні. Забезпечити охорону від злочинних і інших незаконних зазіхань на життя і здоров'я персоналу, що знаходиться у службових приміщеннях об'єктів замовника, а також майна, товарно-матеріальних цінностей і документів, що знаходяться на охороняємих територіях, сприяти замовнику в підтримці суспільного порядку на території, зазначеній в п. 1.1.

На підтвердження виконання умов укладеного договору, позивачем надано суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), що підтверджують надання послуг з охорони: № ОУ-000018 від 30.04.2014 р., ОУ-000025 від 29.05.2014 р., ОУ-000029 від 31.05.2014 р.

Замовлення робіт (надання послуг) здійснювалось на підставі наявних в матеріалах справи заявок, в яких міститься інформація про строки виконання робіт, назви об'єктів, їх адреси, графік роботи постів.

Податкові зобов'язання відображено у виписаних ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» податкових накладних: від 31.05.2014 р. № 20, від 29.05.2014 р. № 18, від 30.04.2014 р. № 14.

Крім того, в матеріалах справи наявні Ліцензія Міністерства Внутрішніх справ України серія АВ № 507377 на надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, видана ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» та Ліцензія серія АВ № 540345 на надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, видана ТОВ «Еліт-Груп».

Оплата за надані ПП «Охоронна фірма «Застава - Б» послуги здійснювалась іншому підприємству - ТОВ «Турбоактив», відповідно до Договору № 1 від 03.06.2014 р. про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Еліт-Груп» виконала свої грошові зобов'язання перед ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» шляхом сплати грошових коштів новому кредитору - ТОВ «Турбоактив», боржником якого було ПП «Охоронна фірма «Застава-Б».

Факт розрахунків підтверджується копією Оборотно-сальдової відомості по рахунку 631, засвідченими банком виписками по банківському рахунку ТОВ «Еліт-Груп».

З наявного в матеріалах справи штатного розпису за квітень 2014 р., а також форми 1-ДФ вбачається, що у штаті ТОВ «Еліт-Груп» перебувало шість охоронників.

Як зазначає позивач, необхідність залучення ПП «Охоронна фірма «Застава-Б» виникло у позивача у зв'язку із тим, що шість охоронників не могли фізично забезпечити охорону всіх об'єктів.

Разом з тим, судом встановлено, що послуги з надання послуг охорони надавались позивачем в рамках укладених договорів з ТОВ «Євроенергія» (договори № 01/08-1 від 01.08.2011 р., № 28/11-1 від 28.11.2011 р.), ТОВ «Крос» (договори № 01/04-05 від 01.04.2009 р., № 01/04-04 від 01.04.2009 р.), ТОВ «Дорада» (договір № 01/09 від 01.09.2013 р.). Надання послуг підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.