Справа № 753/10076/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 18 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з заявою до управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі - відповідач), яким просить:

1) визнати протиправними дії Інспектора Відділу Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області прапорщика міліції Шевчука Сергія Анатолійовича;

2) скасувати Постанову ПС2 №254776 від 11.05.2015 року в справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження у справі;

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 18 червня 2015 року заяву задоволено. Скасовано постанову серії ПС2 № 264778 від 11 травня 2015 року, винесену інспектором роти ДПС Відділу державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області Шевчуком С.А. відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою серії ПС 2 № 264778 інспектора роти ДГІС ВДАІ УМВС України в Рівненській області Шевчука С.А. від 11. 05.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) із застосуванням до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255, 00 гривень.

Не погоджуючись з зазначеною постановою позивач звернулась до суду з заявою про її оскарження.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що оскаржувана постанова та протокол не містить достатніх доказів порушення позивачем, ОСОБА_2, Правил дорожнього руху України, про які йдеться в постанові, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Частиною першою ст.122 КУпАП визначено, що порушення правил дорожнього руху є перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 11.05.2015 року о 08 год. 20 хв. рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Opel Vectra», державний номер НОМЕР_1, перевищила встановлену швидкість руху в населенному пункті в с. Горбаків, а саме: рухалась зі швидкістю 100 км/год., чим порушила вимоги п 12.4 Правил дорожнього руху України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції зазначає, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження своїх висновків. Однак, відповідачем до суду апеляційної інстанції надано фотоматеріали до протоколу №479996, який, на думку колегії суддів є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого .1 ст.122 КУпАП, а саме перевищення швидкості зважаючи на таке.

Відповідно до п. 12.1. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «Фіксація правопорушення учасниками дорожнього руху за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, є фіксацією порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів на електронний носій чи світлочутливу плівку, що може забезпечити визначення суті порушення та чітке зображення транспортного засобу, яким було вчинено правопорушення (його марку, колір, номерний знак) та, по можливості, водія, що знаходився за кермом».

Крім того, п. 12.3. тієї ж Інструкції вказує на те, що оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, проводиться після обробки інформації, що міститься на електронних носіях, особою, яка відповідальна за роботу цього технічного засобу. Зазначена особа робить роздруківки матеріалів фото-, кінозйомки чи відеозапису, перевіряє транспортний засіб по автоматизованій інформаційно-пошуковій системі "Автомобіль" для встановлення власників або співвласників транспортних засобів, фотокартку передає до підрозділу з адміністративної практики для реєстрації.

Згідно із ст. 14-1 КУпАП, швидкість транспортного засобу має вимірюватись працівниками ДАІ приладом, який обладнано автоматичним режимом фіксації і має функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису. Тільки за таких умов отриманні покази набувають доказового значення у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з даних, отриманих за допомогою спеціального технічного засобу, останнім зафіксовано, що 11.05.2015 року о 08 год. 20 хв. транспортний засіб «Opel Vectra», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп, в населенному пункті в с. Горбаків, рухався зі швидкістю 100 км/год. (а.с.28). Інших транспортних засобів під час виміру швидкості транспортного засобу позивача на трасі не було.

Крім того, відповідачем надано свідоцтво про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки №22-2/2503651, яким підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів (а.с.29).

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні та допустимі докази, на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого .1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача щодо правомірності його дій під час винесення оскаржуваної постанови.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова серії ПС 2 № 264778 від 11. 05.2015 року, прийнята інспектором роти ДГІС ВДАІ УМВС України в Рівненській області Шевчуком С.А. на місті вчинення правопорушення, відразу після складення протоколу.

З приводу цього слід зазначити, що частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 Кодексу). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 Кодексу). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116 2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185 ). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258,276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправними дій щодо винесення постанови ПС2 №254776 від 11.05.2015 року та скасування і зв'язку з цим останньої.

Що стосується позовної вимоги закриття провадження по справі за відсутність складу правопорушення, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, так як з наявних в матеріалах документів, судом апеляційної інстанції встановлено, що у діях ОСОБА_2 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП.

Також, слід зазначити, що частиною першої ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що адміністративне правопорушення вчинено 11.05.2015 року, тобто на час перегляду справи в апеляційному порядку закінчилися, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції вважає необхідним на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення, атому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м.Києва від 18 червня 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 до управління Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Інспектора Відділу Державної атомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області прапорщика міліції Шевчука Сергія Анатолійовича щодо винесення постанови ПС2 №254776 від 11.05.2015 року.

Скасувати Постанову ПС2 №254776 від 11.05.2015 року в справі про адміністративне правопорушення.

Закрити провадження у справі у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В решті позову відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.