Справа № 225/4744/14-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бухтіярова О.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року справа №225/4744/14-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г, Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О, за участі представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Вєдь А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року у справі № 225/4744/14-а за позовом ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області про визнання неправомірною бездіяльності щодо відмови у перерахунку страхової виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.12.2014 року звернувся з адміністративним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 1985 року він працював на шахті імені Ф.Е. Дзержинського в якості учня прохідника. 24 липня 1985 року у зв'язку з нещасним випадком його було травмовано. 01.07.2009 року висновком МСЕК було встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності та 30% втрати працездатності. Відповідачем було встановлено суму щомісячної страхової виплати в розмірі тарифної ставки учня прохідника. Розрахунок страхових сум проводився відповідно до постанови КМУ № 1266. 10.11.2014 року, не погодившись з розрахунком страхової виплати, він звернувся до відповідача із заявою про нарахування йому щомісячної страхової виплати відповідно до ст. 1197 ЦК України, але отримав відмову. Просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому коштів на відшкодування шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві на підставі ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України з 1 листопада 2014 року; зобов'язати відповідача провести йому з 01.11.2014 року перерахунок та виплату належних йому щомісячних страхових виплат виходячи з положень ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року у справі № 225/4744/14-а (із врахуванням додаткової постанови) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на норми Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 999 Цивільного кодексу України, Конституції України та зазначає, що ч. 1 ст. 1197 Цивільного кодексу України по іншому регулює спірні відносини ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Наявність декількох Законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах мають бути застосовані положення Закону з урахуванням дії Закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою і порушує норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачів заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 працював на шахті ім. Ф.Е. Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля» учнем прохідника з червня 1985 року. У зв'язку з нещасним випадком на виробництві 31 березня 2003 року МСЕК встановила йому 30 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, 01.07.2009 року ІІІ група інвалідності та 30% втрати працездатності було визначено позивачу безстроково. Станом на 01.04.2015 року загальний розмір страхових виплат складає 885,19 грн.

10.11.2014 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату страхових виплат з урахуванням положень статті 1197 ЦК України, починаючи з листопада 2014 року.

Листом від 20.11.2014 № 01-06/В-93з відповідач повідомив позивача про те, що на підставі положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивачу щорічно, починаючи з 01 березня 2003 року, здійснюється перерахунок щомісячних страхових виплат на коефіцієнти росту середньомісячної заробітної плати за даними Державного комітету статистики України. Загальний розмір страхових виплат станом на 20.11.2014 року складає 820,38 грн. Страхові виплати сплачуються фондом своєчасно і в повному розмірі. Підстави для проведення перерахунку раніше призначених позивачу щомісячних страхових виплат відсутні (а.с. 48).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову зроблені на підставі всебічно досліджених доказів, обставинам справи дана правильна правова оцінка, а при прийнятті судового рішення вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Спірним питанням у справі, є правомірність відмови відповідача у проведенні позивачу перерахунку та виплати страхових виплат, відповідно до положень ст. 1197 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовив у перерахунку страхових виплат, оскільки ст. 1197 Цивільного кодексу України не поширюється на спірні правовідносини, які врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання за своїм завданням та сферою дії є дещо відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому.

Це підтверджується тим, що згідно з частиною другою статті 999 ЦК до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 34 Закону N 1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Водночас відповідно до частини першої статті 1197 ЦК розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати норми статті 34 Закону N 1105-XIV як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в абзаці другому частини першої статті 1197 ЦК.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.11.2014 року № 21-503а14, від 03.02.2015 року № 21-574а14.

За приписами ч. ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було правомірно застосовано норми матеріального права, визначені ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, згідно до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання апеляційної скарги на рішення суду, розмір судового збору складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. За подання адміністративного позову майнового характеру розмір ставки судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру - 0,06 мінімальної заробітної плати (п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4).

Частиною 1 статті 4 цього ж Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2015 року становить 1218 грн.

Тобто, судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду за вимогами немайнового характеру складає 36,54 грн. (1218 * 0,06 м.з.п. * 50 %).

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, спір за суттю вирішений вірно, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 165, 167, 195,196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 01 квітня 2015 року у справі № 225/4744/14-а за позовом ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області про визнання неправомірною бездіяльності щодо відмови у перерахунку страхової виплати - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 36, 54 грн. (тридцять шість грн. п'ятдесят чотири копійки) за подання апеляційної скарги

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 30 липня 2015 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко