Справа № 750/1019/15-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/1019/15-а Головуючий у 1-й інстанції:Логвіна Т.В. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Оксененка О.М.,

при секретарі: Агаркові Б.М.

за участю: прокурора Лисенкова М.О.,

представника позивача Андрійця Г.О.(довіреність від 04.07.2015 р.),

представника третьої особи ОСОБА_4(довіреність від 22.04.2015 р.),

третя особа ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» до Чернігівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівербуд», Громадська організація «Громадські ініціативи майдану», Чернігівська обласна рада, про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» звернулось до Деснянського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради в якому просило визнати незаконним та скасувати рішення 46 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 26 грудня 2014 року «Про впровадження мораторію на забудову зони природних ландшафтів, обмеженої вулицями Савчука - Воїнів Інтернаціоналістів - Берегова (парк 50 років ВЛКСМ - лісопарк Кордівка)».

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт наголошує, що оскаржуваним рішенням рада порушила права Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся», як орендаря земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача та треті особи проти цього заперечували, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 26 грудня 2014 року Чернігівською міською радою прийнято рішення, яким запроваджено до 1 січня 2016 року мораторій на забудову зони природних ландшафтів, обмеженої вулицями Савчука - Воїнів інтернаціоналістів - Берегова (парк 50 років ВЛКСМ - лісопарк Кордівка) в порядку, встановленому чинним законодавством.

Вказане рішення позивач оскаржує цим позовом, оскільки воно порушує його права, як орендаря земельної ділянки по вул.Савчука в м.Чернігові, яка надана йому для проектування та будівництва багатоповерхових житлових будинків з об»єктами соціально-культурного призначення.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки прийнято у межах наданих повноважень та спрямовано на захист інтересів територіальної громади міста Чернігова.

Колегія суддів погоджує такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, при цьому, ч.1 ст.140 Конституції визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено участь міських рад та прийняття ними рішень з питань планування та забудови територій в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч.ч.1,2 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Законом України від 15.07.1997 року №452/97-ВР, головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене іншому органу.

Статтею 19 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація і здійснення землеустрою, а також координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Як установлено судом першої інстанції, оспорюване рішення ради за своєю природою стосується питань територіальної громади та спрямоване на захист інтересів мешканців міста щодо збереження зони природних ландшафтів міста (рекреаційних).

Апелянт наполягає, що Чернігівська міська рада, ухвалюючи спірне рішення, вийшла за межі своїх повноважень.

Проте, колегія суддів не приймає такі доводи з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст.63 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму, на території яких забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням.

При цьому, завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною (ст.1 Закону).Особливій охороні підлягають природні території та об'єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ. Природні території та об'єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об'єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об'єктів, що визначаються законодавством України.

Частиною 3 статті 52 Земельного кодексу України визначено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Апелянт також наголошує, що спірне рішення порушує його права як орендаря земельної ділянки, на яку поширюється дія встановленого мораторію.

Так, дійсно, статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, передбачена необхідність захисту права власності: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні від 21 лютого 1986 року № 8793/79 по справі «James and others v. The United Kingdom», для того, щоб бути обґрунтованим, будь-яке втручання у право власності повинне переслідувати законну мету «в інтересах суспільства», «в загальних інтересах». При цьому суд зазначив, що поняття «.. «інтересів суспільства» необхідно розуміти широко. Суд, визнавши природним, що свобода розсуду, якою користується законодавчий орган у здійсненні соціальної та економічної політики, має бути широкою, поважатиме рішення такого органу у визначенні того, що відповідає «інтересам суспільства», лише тоді, коли таке рішення має відповідне обґрунтування».

Крім того, втручання у право власності (майно) повинне бути співмірним. У рішенні від 23 вересня 1982 року по справі №7151/75, 7152/75 «Sporrong and Lonnroth v. Sweden» зазначено: «...Суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав людини... Прагнення до такої рівноваги притаманне Конвенції в цілому та відображено також у структурі ст. 1 Протоколу № 1». Порушуючи питання визначення наявності «інтересів суспільства», Європейський Суд з прав людини звертає увагу на широкі межі розсуду компетентних органів держави. Як йдеться у вищевказаному рішенні, «національні органи влади, враховуючи їх пряме володіння інформацією щодо умов життя суспільства та його потреб в принципі мають більше переваг, ніж міжнародний суддя, в оцінці того, що слід вважати «в інтересах суспільства».

Необхідність втручання у право власності за практикою Суду повинна бути виправдана в демократичному суспільстві. У своєму рішенні від 24 березня 1988 року по справі № 10465/83 «Olsson v. Sweden» Суд чітко визначив критерій необхідності в демократичному суспільстві: «Згідно з сформованими прецедентами Суду, поняття «необхідності» припускає, що втручання відображає гостру суспільну потребу і, зокрема, що воно є пропорційним переслідуваній законом меті; визначаючи, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд буде враховувати, що державам залишена деяка свобода розсуду ... Суд повинен визначити, чи є причини, наведені на виправдання цього втручання, «доречними і достатніми».

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та третіх осіб, викладених в запереченнях, що у спірному питанні суспільний інтерес, спрямований проти забудови зони природних ландшафтів у м.Чернігові, дійсно мав місце, що підтверджується наданими до матеріалів справи витягами з інформаційних повідомлень засобів масової інформації, акціями протестів громадян та громадських активістів, зверненнями громадськості до Міністерства екології та природних ресурсів України, Держуправління охорони навколишнього середовища в Чернігівській області, Чернігівського міського голови, прокурорів міста Чернігова, міжрайонного та Чернігівської області, народних депутатів та депутатів місцевих рад, Адміністрації Президента України (а.с.144 т.1, 80-100 т.2).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що прийняття Чернігівською міською радою спірного рішення від 26 грудня 2014 року є виправданим втручанням у право власності, оскільки здійснене з метою захисту інтересів суспільства, при цьому, з дотриманням справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основних прав людини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з Акту про встановлення в натурі меж земельної ділянки (а.с.136 том 2), ТОВ «Єврокон Полісся» виділено 7,5109 га ріллі, що, відповідно до п. «а» ст.22 Земельного кодексу України, відноситься до земель сільськогосподарського призначення і не підлягає забудові.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повною мірою і всесторонньо досліджено обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.,195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 30 липня 2015 року.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

.

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.