Справа № 813/1443/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015р. Справа № 876/6283/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Кухтея Р.В.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): Водолазського І.Д.,

позивача у справі: Головей М.М., Гудим Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, м.Дрогобич Львівської області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/1443/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенерго плюс", м.Борислав Львівської області

до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, м.Дрогобич Львівської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2015р. позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенерго Плюс" звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача: Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними дій відповідача та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.03.2015р. про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України та збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість 100080,00грн., в т.ч. за основним платежем - 66720,00грн., штрафна санкція - 33360,00грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентом - Приватним підприємством "Діслав", відповідають вимогам Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; є реальними, спричинили реальні зміни майнового стану ТОВ "Теплоенерго плюс", а товарно-матеріальні цінності, придбані у результаті вчинення таких господарських операцій, придбані з метою їх використання в господарській діяльності позивача, відповідають меті діяльності позивача; належним чином відображені у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності підприємства, підтверджуються усіма необхідними первинними та додатковими бухгалтерськими документами, що долучені до матеріалів справи та надавались до перевірки.

За результатами розгляду справи Львівський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково: зважаючи на те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами реальність господарських операцій із ПП "Діслав", - в цій частині позов підлягає до задоволення, в частині визнання дій відповідача неправомірними - в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянтом (відповідачем у справі): Дрогобицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області оскаржено її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Апеляційна скарга мотивована тим, що при проведенні перевірки позивача встановлено нереальність господарських операцій між ТОВ "Теплоенерго Плюс" та ПП "Діслав". Актом перевірки зафіксовано недоліки у документації, що не дають можливості вважати таку первинною, зовсім не представлено до перевірки журналів відряджень, сертифікатів на товар, документів виробника котлів, а також щодо їх переобладнання тощо. Апелянт вважає, що фактично господарські операції між позивачем та його контрагентом не здійснювались, відповідно, виписані податкові накладні, видаткові накладні не можуть вважатись первинною документацією для цілей ведення податкового обліку.

У судове засідання апеляційного суду з'явився представник апелянта (відповідача у справі): Водолазський І.Д., який повністю підтримав свою правову позицію, викладену в апеляційній скарзі, давав усні пояснення, задавав уточнюючі питання.

Представники позивача у справі: Головей М.М. та Гудим Н.Я. у судовому засіданні апеляційного суду заперечили вимоги апеляційної скарги, підтримали правову позицію, викладену в адміністративному позові, давали відповіді на питання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що Дрогобицькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) у ПП "Діслав" за період жовтень-листопад 2014р. та використання придбаних товарів (робіт/послуг) у власній господарській діяльності, про що складено акт № 94/22-02/35775748 від 25.02.2015р.

Вищевказаним актом перевірки зафіксовано порушення:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ до сплати в сумі 66720,00грн., в т.ч.: за жовтень 2014р. в сумі 33360,00грн. та за листопад 2014р. в сумі 33360,00грн.;

- не підтверджено реальність здійснення операцій з контрагентом-постачальником ПП "Діслав" за жовтень-листопад 2014р.

На підставі вищевказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № 0 від 10.03.2015р. за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 100080,00грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 33360,00грн.).

Щодо господарських правовідносин позивача та ПП "Діслав", судом першої інстанції встановлено наступне.

01.10.2014р. між ПП "Діслав" (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 18, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах викладених у договорі згідно поставлених рахунків: пічне паливо піролізне. Кількість, асортимент продукції, яка продається, вказані у накладних, які складаються до даного договору. Якість продукції, яка продається має відповідати діючим сертифікатам якості чи іншим документам, що підтверджує якість продукції. Оплата вартості продукції у відповідності з узгодженими цінами здійснюється за згодою сторін перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок продавця на умовах 100% передоплати. Транспортні витрати здійснюються за рахунок покупця. Датою постачання товару покупцеві вважається дата вказана у видатковій накладній (п. 1.1 - 1-6 Договору).

На підтвердження реальності операцій за договором до матеріалів справи долучено:

- копії видаткових накладних:№ РН-7 від 02.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-8 від 03.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-9 від 06.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-10 від 07.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-40 від 12.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-41 від 13.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-42 від 14.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № РН-43 від 17.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.);

- копії податкових накладних: № 7 від 02.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 8 від 03.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 9 від 06.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 10 від 07.10.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 40 від 12.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 41 від 13.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 42 від 14.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.); № 43 від 17.11.2014р. на суму 50040,00грн. (в т.ч. ПДВ 8340,00грн.);

- копії товарно-транспортних накладних: № 0111 від 02.10.2014р.; № 0112 від 03.10.2014р.; № 0113 від 06.10.2014р.; № 0114 від 07.10.2014р.; № 0117 від 12.11.2014р.; № 0118 від 13.11.2014р.; № 0119 від 14.11.2014р.; № 0120 від 17.11.2014р.;

- копії платіжних доручень на посвідчення факту розрахунку з ПП "Діслав".

При прийнятті рішення по суті спору суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права:

Нормами ст. 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі, у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до норм п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку із придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

За вимогами пункту 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із нормами п. 203.2 ст. 203 ПК України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Керуючись вимогами п. 201.1ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно із п. 201. 6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбаченихрозділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно із положеннями ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону, бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Повно та всебічно проаналізувавши усі фактичні обставини справи, а також правильно застосуваши вищенаведені норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з купівлі-продажу товарів з його контрагентом ПП "Діслав", оскільки вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Дрогобицької ОДПІ про складення податкового повідомлення-рішення, то в задоволенні такої судом відмовлено, оскільки такі дії самі по собі не порушують охоронювані законом права та інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо доводів відповідача з приводу того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт відрядження директора підприємства позивача до м.Києва для підписання Договору купівлі-продажу з контрагентом, то я к правильно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Теплоенерго Плюс" укладено договір із контрагентом саме у м. Києві, оскільки директор підприємства позивача зареєстрований у м. Києві та станом на момент підписання такого постійно там проживав.

Судом першої інстанції також вірно відкинуто покликання відповідача на те, що про нереальність здійснення факту придбання товарів у контрагента свідчить відсутність в укладеному договорі багатьох істотних умов, оскільки представником відповідача не надано доказів звернення до суду з позовом про визнання договору між позивачем та ПП "Діслав" недійсним чи нікчемним (що є виключними повноваженнями суду).

Відносно посилань відповідача на те, що позивачем не представлено до перевірки свідоцтва про належність палива до альтернативного та не представлення документу, який підтверджує якість такого палива, то, як вірно встановлено судом першої інстанції, актом перевірки зафіксовано, що ТОВ "Теплоенерго Плюс" представлено лист Державного підприємства Українського науково-дослідного інституту нафтопереробної промисловості "МАСМА" № 10/10-1034 від 01.11.2010р., адресованого директору ПП "Реал-Сервіс", в якому зазначено, що рідкі продукти, які одержуються шляхом низькотемпературного піролізу (напівкоксування) спрацьованих автомобільних шин є альтернативним видом палива, тобто повністю виготовлені з нетрадиційних джерел і видів енергетичної сировини.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону України "Про альтернативні види палива" до альтернативних видів рідкого палива належать: горючі рідини, одержані під час переробки твердих видів палива (вугілля, торфу, сланців); спирти (біоетанол, біобутанол) та отримані на їх основі синтетичні продукти, що можуть використовуватись як паливо або компоненти палива (добавки на основі біоетанолу та біобутанолу), олії, інші види рідкого палива з біомаси (у тому числі біодизель); горючі рідини, одержані з промислових відходів, у тому числі газових викидів, стічних вод, виливів та інших відходів промислового виробництва; паливо, одержане з нафти і газового конденсату нафтових, газових та газоконденсатних родовищ непромислового значення та вичерпаних родовищ, з важких сортів нафти та природних бітумів, якщо це паливо не належить до традиційного виду.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки паливо пічне піролізне не включено до вичерпного переліку альтернативних видів палива, визначених ст. 4 Закону України "Про альтернативні види палива", то вимога щодо наявності документу про ідентифікацію такого палива на нього не поширювалася.

Щодо посилань апелянта на те, що позивачем не представлено до перевірки документів виробника котлів THS 40/11 з яких вбачалося би, що вони можуть використовуватись для роботи на альтернативному виді палива та не представлено документів щодо переобладнання таких котлів для роботи на альтернативному виді палива, то, судом встановлено, що 31.10.2011р. між ТОВ "Теплотех" (продавець) та ТОВ "Теплоенерго Плюс" укладено договір купівлі-продажу № 1010. Відповідно до Специфікації № 1 до цього Договору № 1010 - комплект поставки пальників Weishaupt, а саме: комбінований пальник RGMS10/1-D, ZMD. R2500…3690 кВт, що складається з: комбінований пальник RGMS10/1-D, ZMD. R2500…3690 кВт; виконання пальника G9, 10-RGL9,10 без DMVR2; фільтр рідкопаливний WeishauptF 150EG1 з електропідігрівачем, 230 В, 55 Вт; відсічна комбінація для рідкого палива G1 з кінцевим вимикачем; манометр рідкопаливний зі стійкою та краном для RMS7-11; вакуумметр M, MS, RMS 1-11 зі стійкою та краном; рідкопаливні шланги з підігрівом MS/RMS7-10; шафа керування для RGMS10/1-DZMDWSW-008-10-030 загальною вартість 346044,20грн.

На виконання вказаного договору до матеріалів справи долучено: копію видаткової накладної № Т-00000703 від 29.12.2011р. на суму 330533,40грн.; копії податкових накладних № 680 від 08.11.2011р. на суму 100000,00грн. (в т.ч. ПДВ 16666,6грн.); № 789 від 19.12.2011 року на суму 135533,40грн. (в т.ч. ПДВ 22588,90грн.); № 754 від 06.12.2011р. на суму 95000,00грн. (в т.ч. ПДВ 15833,33грн.).

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення на підтвердження оплати ТОВ "Теплотех" наданих послуг/виконання робіт.

В матеріалах справи наявна також копія листа №37 від 20.02.2015р. від ТОВ "Теплотех", яким підтверджено можливість встановлення комбінованих пальників Weishaupt накотли THS 40/11 для спалювання природного газу та рідкового палива. Вказано, що згідно типових проектів 31.10.11 був проданий пальник "Комбінований пальник RGMS10/1-D, ZMD. R2500…3690 кВт" та проведено його налаштування та пуск, а також долучено до матеріалів справи інструкцію з монтажу та експлуатації вказаного пальника.

Крім цього, судом першої інстанції також встановлено, що до перевірки контролюючому органу було надано паспорти на котли THS 40-11, заводський номер 1206; 1205 зі встроєним економайзером, заводський номер 580/ЕКО-1, 580/ЕКО-2, 579/ЕКО-1, 579/ЕКО-2 виробник фірма "ТH s.r.o." Республіка Чехія, сертифікат відповідності серії АА № 00272, виданий центром сертифікації "Тиск плюс", про те, що дані котли парові відповідають вимогам ДНАОП 0.00-1.08-94 "Правила будови і безпечної експлуатації парових та водогрійних котлів" та дозвіл на початок експлуатації об'єкта № 562.06.30-28.30.0 виданий державним Департаментом промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки за умови додержання вимог законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача таки наявні належні документи на підтвердження факту встановлення комбінованих пальників на котли, переобладнання котлів на альтернативний вид палива - паливо пічне піролізне, а також можливість роботи наявних котлів на вказаному виді палива що свідчить про безпідставність доводів податкового органу в цій частині.

Щодо посилань апелянта на ненадання до перевірки листів (заявок, інше), які можуть підтвердити інформацію про необхідність транспортування палива пічного піролізного саме з м. Львова, а не з будь-якого іншого міста України, в тому числі із м. Києва, де знаходить контрагент позивача, то колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність у контрагента позивача - ПП "Діслав" нерухомого майна, загальною площею 144,4 кв.м, розміщеного за адресою с. Львів, вул. Навроцького, 4 на підставі договору оренди № 080112 від 01.08.2014р. з ТОВ ВНФ "Галелектросервіс".

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, між ПП ОСОБА_4 (перевізник; платник єдиного податку згідно свідоцтва НОМЕР_1) та позивачем (замовник) було укладеного договір перевезення вантажу № 1/01-13 від 03.01.2013р. На підтвердження виконання робіт/послуг за цим договором до матеріалів справи долучені копії рахунків-фактур, копії актів здавання-приймання послуг; платіжні доручення.

Також, матеріалами справи встановлено, що на одержання товару від ПП "Діслав" позивачем уповноважено гр.Волохова Б.В., про що свідчать копії відповідних довіреностей.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зазначено, що відсутність у товарно-транспортних накладних окремих відомостей не може бути підставою для висновків про непідтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентом, якщо при цьому іншими документами підтверджується протилежне. Так само, незначні недоліки в оформленні видаткових накладних не впливають на суть здійснених господарських операцій. Відтак, незначні порушення, допущені в процесі складення первинних документів, недоліки при їх оформленні, не можуть бути належними і допустимими доказами безтоварності (фіктивності) господарських операцій, оскільки оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та документами, які підтверджують здійснення зазначених операцій.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин, з огляду на що судом правомірно в цій частині позовні вимоги задоволено.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/1443/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенерго плюс" до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2015р. у справі №813/1443/15, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.В. Кухтей

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.07.2015р.