Справа № 823/1046/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1046/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменко В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3-ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця - ОСОБА_3 до Звенигородської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо недоплати їй допомоги по вагітності та пологам в розмірі 7 008,85грн., та зобов'язати відповідача виплатити недоплачену їй допомогу по вагітності та пологами у зазначеному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3, безпідставно, в порушення умов Договору № 7 від 08.02.2013 р. сплачувала єдиний соціальний внесок за травень-серпень 2014 року в завищеному розмірі без укладання додаткової угоди, а отже сплачені протягом травня-серпня 2014 року суми, які перевищують розмір мінімального страхового внеску, не зараховані в рахунок сплати єдиного соціального внеску за ці місяці, а тому допомога по вагітності та пологам виплачена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 08.02.2013р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та УПФУ в Звенигородському районі Черкаської області було укладено договір № 7 про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Листом Звенигородської ОДПІ Черкаської області № 7182/23-12-17-027 від 06.10.2014р. повідомлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 станом на 10.06.2014р. являється платником спрощеної системи оподаткування (єдиного податку).

06 жовтня 2014 року позивач звернулася до Звенигородської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із заявою щодо виплати допомоги по вагітності та пологами за рахунок коштів Фонду згідно листка непрацездатності серії АГЛ № 402666, виданого 24.09.2014р. ДЗКЛ ДТГО «ЛЗ».

06 жовтня 2014 року наказом Звенигородської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 призначено допомогу по вагітності та пологах у сумі 7 149,60грн.

Однак, позивач вважає, що їй було виплачено допомогу по вагітності та пологах не в повному обсязі, у зв'язку із чим звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240 від 18.01.2011р. (далі - Закон № 2240).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Згідно вимог п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 27 цього Закону страхувальники (роботодавці) зобов'язані нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески в розмірі, встановленому ст. 21 вказаного Закону. У разі настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний надавати та виплачувати застрахованим особам відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 38 вищенаведеного Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 р. (далі по тексту - Закон № 2464).

Відповідно до п. 4, 5 ст. 45 та ст.. 10 Закону № 2464 фізичні особи-підприємці, в тому числі ті які обрали спрощену систему оподаткування та особи, які забезпечують себе роботою самостійно мають право на добровільну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої ст.. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 ч. 11 ст. 8 Закону № 2464 визначено, що у разі бажання осіб, зазначених в абзаці першому цієї частини, брати участь на добровільних засадах у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, єдиний внесок встановлюється у розмірі 36,21 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 2464 з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Типова форма договору про добровільну участь затверджена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5.

Пунктом 5.7 Інструкції № 21-5 визначено, що особи, зазначені в підпункті 5.1.1 пункту 5.1 цього розділу, сплачують єдиний внесок у розмірі та в строки, установлені в договорі про добровільну участь.

З аналізу зазначених норм вбачається, що фізичні особи-підприємці, які виявили бажання брати участь у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням на добровільних засадах самі визначають суму на яку будуть нараховувати єдиний соціальний внесок (36,6%). Розмір такої суми обов'язково зазначається в договорі, і саме з цієї суми обраховується відповідний вид матеріального забезпечення у договорі, яке надавалось за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 08.02.2013р. уклала з УПФУ в Звенигородському районі Черкаської області договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування № 7. Пунктом 2.2. Договору визначено, що застрахована особа зобов'язується, зокрема, сплачувати єдиний внесок в порядку і строки, визначені цим Договором та Законом.

Згідно з п. 3.1. Договору застрахована особа сплачує єдиний внесок у сумі не менше мінімального розміру страхового внеску за кожен місяць, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць залежно від виду страхування.

Варто звернути увагу, що з 01.01.2014р. розмір мінімальної заробітної плати було змінено, та відповідно до ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» її розмір на 2014 рік склав 1 218,00грн., а відповідно з 01.01.2014р. і розмір єдиного соціального внеску збільшився до 445,79грн. (36,6 відсотка від 1 218грн.).

Згідно з п. 3.2 Договору № 7 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 протягом січня-квітня 2014 року сплачувала мінімальний страховий внесок в розмірі 445,79грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Звенигородської об'єднаної податкової інспекції Черкаської області № 7044/23-12-17-013 від 30.09.2014р.

Починаючи з травня 2014 року (за 4 місяці до настання страхового випадку) по серпень 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в порушення п. 3.2 Договору № 7 сплачувала єдиний соціальний внесок не у розмірі мінімального страхового внеску визначеного Договором, а у розмірі 1 098грн.

Слід зазначити, що Договором № 7 визначено виключні умови зміни розміру страхового внеску добровільно застрахованими особами. Зокрема, пунктом 3.4 Договору № 7 визначено, що застрахована особа, яка сплачує мінімальний страховий внесок, сплачує його у новому розмірі на підставі повідомлення отриманого від Пенсійного фонду. Новий договір у даному випадку не укладається. В інших випадках до цього договору вносяться зміни шляхом укладення додаткової угоди в письмовій формі.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3, безпідставно, в порушення умов Договору № 7 від 08.02.2013 р. сплачувала єдиний соціальний внесок за травень-серпень 2014 року в завищеному розмірі без укладання додаткової угоди, що підтверджується довідкою Звенигородської об'єднаної податкової інспекції Черкаської області № 7044/23-12-17-013 від 30.09.2014р., в якій зазначено, що станом на 30.09.2014р. за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 рахується переплата в розмірі 2 163грн. А це в свою чергу свідчить про те, що сплачені протягом травня-серпня 2014 року суми, які перевищують розмір мінімального страхового внеску, не зараховані в рахунок сплати єдиного соціального внеску за ці місяці.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3-ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.