Справа № 826/7719/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року 14:50 № 826/7719/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомНепідприємницького товариства «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
провизнання протиправним та скасування розпорядження від 09.04.2015 року №680, зобов'язання вчинити дії, -

за участю представників сторін:

від позивача - Цьомра В.Ю., Іщук Т.П., Грищенко С.В.,

від відповідача - Кучеренко Л.І.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Непідприємницьке товариство «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» (надалі - позивач або НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - відповідач або Комісія), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2015 року № 680 «Про виключення Непідприємницького товариства «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи»;

- зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, скасувати запис у Державному реєстрі фінансових установ щодо виключення Непідприємницького товариства «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи і поновити Непідприємницьке товариство «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» у статусі фінансової установи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що Комісією невірно розтлумачено положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» в чинній редакції щодо початку перебігу строку, із закінченням якого у Комісії виникає право на застосування до недержавного пенсійного фонду санкцій у вигляді скасування реєстрації зазначеного пенсійного фонду як фінансової установи, а також порушено конституційний принцип незворотності дії закону в часі. Також, останнім наголошено, що відповідач не повинен був застосовувати положення абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення про Державний реєстр фінансових установ, оскільки вищевказане положення безпосередньо суперечить ч. 5 ст. 12 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», як нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу.

У судове засідання 28.07.2015 року з'явилися представники сторін.

Представники позивача у вказаному судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про правомірність оскаржуваного розпорядження, прийнято у зв'язку з не надходженням до НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» пенсійних внесків, що підтверджується звітністю.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого 01.12.2004 року, серія та номер ПФ №22, НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» на підставі розпорядження Держфінпослуг від 26.11.2004 року №2876 включено до Державного реєстру фінансових установ.

Водночас, розпорядженням Комісії від 09.04.2015 року №680 про виключення НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи постановлено виключити НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» з державного реєстру фінансових установ у зв'язку з ненадходженням пенсійних внесків до Фонду протягом вісімнадцяти місяців та анулювати свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ПФ №22.

Вважаючи вищезазначене розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності, є Закон України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 року №1057-ІV (надалі - Закон №1057).

Так, згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закон №1057, засновник (засновники) пенсійного фонду зобов'язаний сформувати склад ради фонду відповідно до цього Закону до дня подання до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, документів для включення пенсійного фонду до Державного реєстру фінансових установ.

Рада фонду після включення пенсійного фонду до Державного реєстру фінансових установ та реєстрації інвестиційної декларації, повинна укласти договори: про адміністрування пенсійного фонду - з адміністратором, який має ліцензію на провадження діяльності з адміністрування пенсійних фондів; про управління активами пенсійного фонду - з компанією з управління активами або з іншою особою, яка отримала ліцензію на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами); про обслуговування пенсійного фонду зберігачем - із зберігачем.

У силу ч. 5 ст. 12 Закон №1057, положення якої покладено в обґрунтування оскаржуваного розпорядження, у разі невиконання вимог частин першої і другої цієї статті протягом вісімнадцяти місяців з дня реєстрації пенсійного фонду як фінансової установи та/або у разі ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом цього строку Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, приймає рішення про скасування реєстрації зазначеного пенсійного фонду як фінансової установи та подає позов до суду про ліквідацію такого пенсійного фонду.

В свою чергу, у відповідності до абз. 3 п. 2 розділу ХVІІІ Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.09.2003 року за №797/8118 (надалі - Положення №41), виключення недержавного пенсійного фонду з Реєстру та анулювання Свідоцтва здійснюються, зокрема, у разі невиконання вимог частин першої і другої статті 12 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та/або ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом вісімнадцяти місяців.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що зазначеними правовими нормами передбачено в якості підстави для скасування реєстрації зазначеного пенсійного фонду як фінансової установи та виключення недержавного пенсійного фонду з Реєстру та анулювання Свідоцтва у разі невиконання вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону №1057 та/або ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду протягом вісімнадцяти місяців.

Тобто, в даному випадку мова йде про альтернативні умови для настання юридичних наслідків для фінансової установи, які можуть наступити як разом, так і окремо. Законодавець в даному випадку відлік 18 місяців ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду не ставить в залежність від дня реєстрації пенсійного фонду.

Початком строку стосовно ненадходження пенсійних внесків до пенсійного фонду (вісімнадцять місяців) не є реєстрація пенсійного фонду як фінансової установи, а будь-який вісімнадцятимісячний період, протягом якого не надходять пенсійні внески до пенсійного фонду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного розпорядження Комісія правомірно застосувала абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41, оскільки вищевказане положення не суперечить приписам ч. 5 ст. 12 Закону №1057.

Крім того, положення ч. 5 ст. 12 Закону №1057 застосовані відповідачем у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, що також узгоджується з правовою позицією про дію закону в часі.

Так, зокрема, в рішеннях Конституційного суду України №1-зп/1997 від 13.05.1997 року, №1-рп/1999 від 09.02.1999 року, №3-рп/2001 від 05.05.2001 року зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2012 року є останньою датою надходження пенсійних внесків до НП «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд», що підтверджується копією виписки про рух коштів по банківському рахунку, а, отже, відповідачем правомірно застосовано редакцію Закону №1057 від 19.07.2012 року.

Щодо посилань представника позивача на невідповідність абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41 нормативно-правовому акту вищої юридичної сили суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання нормативно-правових актів на. державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.05.2005 року №. 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04. 2005 року за № 381/10661, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Тобто, законодавством передбачена процедура, згідно якої Міністерство юстиції України проводить правову експертизу на відповідність нормативно-правового акта до чинного законодавства, що підтверджує його законність та відповідність актам вищої юридичної рили.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо визнання абз. 3 п. 2 розділу XVIII Положення №41 таким, що не відповідає акту вищої юридичної сили.

Таким чином, враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято Комісією у відповідності до вищенаведних положень законодавства та є правомірним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повно важень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Непідприємницького товариства «Об'єднаний відкритий недержавний пенсійний фонд» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Скочок