Справа № 2-а/1970/2120/11
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2011-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 2-а/1970/2120/11

16 серпня 2011 р.м.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі:

головуючої Подлісної І.М.

секретаря Подорожної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в

місті Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 кооперативу «Товариство індивідуальних забудовників «Добробуд» до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень рішень

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 кооператив «Товариство індивідуальних забудовників «Добробуд» звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень рішень ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № /0/10273 від 08 лютого 2007 року та № /10272 від 08 лютого 2007 року, посилаючись на те, що вони прийняті всупереч вимог чинного законодавства та без достатнього зясування дійсних обставин, а тому є нечинними.

В суді представник позивача ОСОБА_2 кооперативу «Товариство індивідуальних забудовників «Добробуд» позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, податкові повідомлення рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № /0/10273 від 08 лютого 2007 року та № /10272 від 08 лютого 2007 року визнати нечинними.

Представник відповідача ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що вказаний позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

ОСОБА_1 ОДПІ було проведено виїзну планову перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006 р., оформлену актом від 17.01.2007 р. № 247/23-09/24633454. За результатами проведення цієї перевірки податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.02.2007 р. № /0, згідно з яким позивачеві донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 20 275,01 грн. (у тому числі 13 516,67 грн. за основним платежем та 6 758,34 грн. за штрафними санкціями), та податкове повідомлення-рішення від 08.02.2007 № /0, згідно з яким Товариству визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 3 773 665,12 грн. (у тому числі 1 886 832,56 грн. за основним платежем та 1 886 832,56 грн. за штрафними санкціями). Підставою для прийняття зазначених актів індивідуальної дії на думку податкового органу слугували такі обставини:

- не включення позивачем до валового доходу у І кварталі 2004 вартості об'єкта житлового будівництва у сумі 54 166,67 грн., який було здано в експлуатацію 10.03.2004 р.;

- не відображення Товариством у складі податкових зобов'язань з ПДВ суми цього податку за наслідками отримання від довірителів грошових коштів на фінансування будівництва житлових об'єктів.

Так, на за договорами доручення, укладеними позивачем (повірений) з фізичними особами (довірителі), Товариство взяло не себе зобов'язання від імені і за рахунок довірителів віднайти забудовника для будівництва житлових об'єктів з визначеними характеристиками. На виконання цих договорів позивач (замовник) уклав договір підряду від 01.01.2006 р. з відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 ремонтно-будівельне управління № 4» (генпідрядник), умовами якого передбачено будівництво останнім житлових будинків та котеджів.

У період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006 р. залучені від довірителів кошти позивач у повному обсязі перерахував генпідряднику на фінансування будівельних робіт, за наслідками виконання яких на підставі актів приймання-передачі та складених цим генпідрядником податкових накладних Товариством було сформовано податковий кредит у загальній сумі 1 050 872 грн.

Судом встановлено, що в даному випадку мало місце фактичне виконання позивачем операцій з розміщення коштів, тобто дійсно мала місце посередницька операція, що оподатковується, зокрема, за правилами пункту 4.7 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість».

Оскільки, база оподаткування ПДВ посередницьких операцій визначена пунктом 4.7 статті 4 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість», то наслідки у податковому обліку платника податків створюють не самі по собі правочини, а вчинювані позивачем, як платником господарські операції, тобто дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 ОСОБА_3 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Зміст самої господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько - правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім, оскільки господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. А відтак правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватися виключно на підставі норм податкового законодавства.

Зясовуючи дійсний економічний зміст господарських операцій, виконанням яких опосередковувалися та зобов'язання сторін за названими договорами доручення суд на підставі дослідження як змісту цих договорів, так і первинних документів, складених на виконання цих господарських операцій встановив, що фактично позивачем виконано операції з розміщення коштів і дійсно мала місце посередницька операція, що оподатковується, зокрема, за правилами пункту 4.7 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість».

В судовому засіданні відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що позивачем порушено вимоги ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість», а тому відсутні будь-які правові підстави для збільшення бази оподаткування по податку на додану вартість та донарахування позивачу, як субєкту господарювання даного платежу, згідно із оспорюваним податковим повідомленням рішенням.

Також визначення позивачу податкового зобовязання за 9 місяців 2004 року є безпідставним, а тому і застосування штрафних санкцій по податку на прибуток є не обґрунтованим.

При цьому суд враховує те, що першою подією є перерахування в 2001 р. 2002 р. коштів позивачу його контрагентом, а не дата 10.03.2004 р., тобто фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

З огляду на викладене отримані кошти не підлягали віднесенню до складу валових доходів у першому кварталі 2004 р. чи за девять місяців 2004 р..

Таким чином безпідставним є застосування відповідачем до діяльності позивача ОСОБА_3 України «Про фінансово кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та вказівка на те, що виробничим кооперативом «Товариство індивідуальних забудовників «Добробуд» занижено за 4 квартал 2003 р. податкові зобовязання з податку на додану вартість в сумі 294 018 грн. 20 коп., оскільки згідно ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість» звітним періодом для позивача є 1 календарний місяць, а не податковий квартал при цьому позивач зареєстрований державною податковою інспекцією, як платник податку на додану вартість 16.03.2004 р., а нарахування відповідачем позивачу сум ПДВ за період, коли ТІЗ «Добробут» цього податку не був є незаконним.

Згідно Прикінцевих положень ОСОБА_3 України «Про фінансово кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» він набрав чинності 01.01.2004 р., а тому висновок податкового органу, що його дія поширюється на 2003 рік є помилковим.

Крім того відповідно до п.п. 5.1.20, п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість», продаж або передача у власність новозбудованого житла фізичним особам для його використання, як місця проживання до 01.01.2004 р. відноситься до числа операцій, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

У відповідності до вимог ОСОБА_3 України «Про фінансово кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування масового будівництва житла здійснюється на основі укладення договору управління майном із банком чи іншою фінансовою установою (управителем).

Таким чином позивачем обґрунтовано застосовано абз. 3 п. 4.7 ст. 4 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість», яким визначено, що у разі коли платник податку здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи датою збільшення податкового кредиту такого платника є дата перерахування коштів на користь продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобовязання є дата передання таких товарів (результатів робіт, послуг).

За вказаних обставин відповідачем неправомірно застосовані до позивача правила щодо виникнення першої події, оскільки в даному випадку дія п.п. 7.3.1 ст. 7 ОСОБА_3 України «Про податок на додану вартість» на них не поширюється.

Що стосується посилань представника ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 р. про закриття провадження по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.. 212 КК України на підставі ч. 4 ст. 212 КК України, то відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, а тому вказана постанова суду не звільняє податковий орган від доказування в даній адміністративній справі.

Враховуючи викладене, суд всебічно і повно з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановивши дійсні права і обов'язки сторін прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги підставні та обгрунтовно заявлені, а тому підлягають до задоволення.

керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163 КАС України,

Податковим кодексом України, ОСОБА_3 України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-Х11 від 04.12.1990 р., ОСОБА_3 України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-111 від 21.12.2000 р., ОСОБА_3 України «Про оподаткування прибутку підприємств», № 283/97-ВР, законом України «Про податок на додану вартість» № 68/97 ВР від 03.04.1997 р.. суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити. Податкові повідомлення рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № /0/10273 від 08 лютого 2007 року та № /10272 від 08 лютого 2007 року визнати нечинними.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.