Справа № 524/5129/15-а
Суддя: Рибалка Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/5129/15-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Рибалка Ю.В., при секретарі судового засідання Никифоренко А.А., за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом Колективного підприємства «Редакція міської газети «Кремінь» до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та не чинним пункту рішення, пункту договору, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказана адміністративна справа за позовом Колективного підприємства «Редакція міської газети «Кремінь» до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та не чинним пункту рішення, пункту договору, зобовязання вчинити дії.

Як вбачається із суті заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправним та не чинним пункт рішення Виконкому Кременчуцької міської ради від 06.02.2015 «Про передачу в оренду приміщень та продовження договорів оренди приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука», а саме окремого положення частини 3 оскаржуваного рішення в частині: «по приміщенню зазначеному в п. 1.4 строк дії оренди складає 1 рік». Також, визнати протиправним та не чинним пункт 11.1 розділу 11 Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 19.02.2015 № 25, яким передбачено, що договір укладено на один рік, що діє з 19.02.2015 по 18.02.2016 включно та зобовязати Виконком міської ради укласти з колективним підприємством безстроковий договір оренди приміщення, площею 86,5 кв. м, за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Першотравнева, 3.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стороною правовідносин є субєкт владних повноважень.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що у даному випадку оскаржуване рішення відповідача реалізовано, на виконання рішення між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна, а тому в цих правовідносинах вбачається спір про право цивільне.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У свою чергу, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (ст. 2 ГПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Згідно з п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з укладенням, зміною, виконанням і розірванням усіх господарських договорів між суб'єктами господарювання і органами державної влади і місцевого самоврядування. До таких договорів відносяться, зокрема, договори про передачу державного або комунального майна в оренду.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 визначено, що у разі вчинення цивільного правочину між суб'єктом владних повноважень і суб'єктом господарської діяльності, договірні відносини сторін ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться договори, укладені за правилами Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів цивільного або господарського законодавства

Згідно з п. 17 вказаної Постанови від 24.10.2011 № 10, в редакції від 17.12.2013, до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства (п. 17 Постанови).

Крім того, Верховний суд України у листі від 26.12.2005 № 3.2.-2005 зазначає: «Стаття 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обовязки сторін, що випливають із владних управлінських функцій субєкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Якщо ж субєкти (в тому числі орган державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір відповідно до норм Цивільного кодексу України, під час укладання такого договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обовязків за договором, можуть відмовитись від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обовязковими для адміністративного договору, а кожний субєкт такого договору виступає як рівний один до одного».

Предметом спору у даній справі, як зазначалось вище, є пункт рішення Виконкому міської ради щодо передачі в оренду нерухомого майна на певний строк, відповідний пункт договору оренди нерухомого майна комунальної власності та зобовязання відповідача передати майно у безстрокове користування.

Отже, суд приходить до висновку, що спір у справі, що розглядається, стосується права користування нежитловим приміщенням комунальної власності, тобто цивільного права, а отже, не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Крім вищезазначеного, така позиція щодо юрисдикції названої категорії спорів викладена в постановах Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі № 21-547а14, від 16.06.2015 у справі №200/3875/13-а, від 07.07.2015 у справі №21-847а15.

Зокрема, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 № 200/3875/13-а, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу в оренду нежитлового приміщення (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності користування фізичною чи юридичною особою спірним нежитловим приміщенням має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Крім цього, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як зазначає Верховний Суд України у вищевказаних постановах, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім цього, за правовою позицією Верховного Суду України, є помилковим висновок, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження майном та передачі відповідних прав щодо нього, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу.

Згідно із приписами ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи вищевикладене, названі приписи КАС України, предмет спірних правовідносин, правову позицію Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України щодо юрисдикції названої категорії спорів, суд приходить до висновку, що даний спір про визнання протиправним і не чинним пункту рішення від 06.02.2015 № 44 щодо строку передачі в оренду приміщення, яке належить до комунальної власності, пункту Договору щодо строку оренди цього нерухомого майна від 19.02.2015 № 25, та зобов'язання вчинити певні дії щодо передачі цього майна в безстрокове користування, є спором про право цивільне та його, з урахуванням субєктного складу сторін, слід розглядати в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів ч. 2 ст. 157 КАС України суд роз'яснює позивачеві, що вирішення спірних відносин відноситься до юрисдикції Господарського суду Полтавської області в порядку господарського судочинства.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 2, 6, 10, 17, 157, 160, 165, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі № 524/5129/15-а закрити.

Розяснити позивачу, що вирішення спірних правовідносин відноситься до юрисдикції Господарського суду Полтавської області в порядку господарського судочинства з урахуванням субєктного складу сторін та правил територіальної підсудності.

Ухвалу про закриття провадження видати сторонам.

Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу подано не було. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.В. Рибалка