Справа № 2а/0570/6539/2011
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 2а/0570/6539/2011 СНДО/808/20/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., при секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до : Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька

про: визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька про визнання нечинним рішення щодо обтяження його активів податковою заставою та реєстрацію її у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а також про зобов'язання відповідача звільнити активи позивача з податкової застави і здійснити реєстрацію припинення податкової застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 25.02.2011 р. ним був отриманий витяг про реєстрацію обтяжень рухомого майна від 15.10.2010 р.

Листом від 21.03.2011 р. № 7115 відповідачем було відмовлено в задоволенні скарги щодо звільнення активів з податкової застави та повідомлено, що станом на 10.03.2011 р. за позивачем обліковується заборгованість з єдиного податку за 2010 р. в сумі 800 грн.

Позивач вказує, що відповідно до вимог Закону України "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у податкову заставу передаються активи платника податків, який має узгоджене податкове зобов'язання. Разом з тим, позивач зазначає, що у нього не має податкового зобов'язання.

Також, відповідно до порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової інспекції України № 338, на авансові платежі, не внесені своєчасно, право податкової застави не поширюється.

Позивач вказує, що ним було подано заяву про припинення його підприємницької діяльності.

Таким чином, просить визнати нечинним рішення податкового органу щодо обтяження активів податковою заставою та її реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зобов'язати Державну податкову інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька звільнити активи з податкової застави та здійснити реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про припинення податкової застави.

Постановою ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 20.06.2011, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2014 скасовано постанову ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 20.06.2011 та ухвалу ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011 у справі №2а/0570/6539/2011 та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 1 розпорядження Вищого адміністративного суду України №193 від 02.09.2014 р. встановлено, що розгляд адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, здійснюється такими судами, зокрема, Запорізьким окружним адміністративним судом - адміністративних справ, підсудних ОСОБА_2 окружному адміністративному суду.

Ухвалою суду від 27.10.2014 матеріали адміністративної справи прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 12.11.2014.

Ухвалою від 12.11.2014 провадження у справі зупинено на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України, для надання додаткових доказів до 23.12.2014.

В судове засідання 23.12.2014 представники сторін не прибули. Позивач направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

За правилами частин 1, 6 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За змістом ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 01.12.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії № 475977.

25 лютого 2011 р. позивачем отримано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.10.2010 р.

Відповідно до витягу, Державною податковою інспекцією у Куйбишевському районі м. Донецька 15.10.2010 р. на підставі п.п 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" активи платника податків ОСОБА_1 передані у податкову заставу у двократному розмірі загальної суми податкового боргу.

Рішення податкового органу обґрунтоване тим, що станом на 10.03.2011 за позивачем обліковується заборгованість з єдиного податку за 2010 рік в сумі 800,00 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податкова застава - це спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника

податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає на підставі Закону України "Про

порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними

цільовими фондами". Внаслідок податкової застави орган стягнення має першочергове право

у разі невиконання забезпеченого заставою податкового зобов'язання одержати задоволення

з вартості заставленого майна перед іншими кредиторами.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Підпункт 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону передбачає поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, які перебували на момент виникнення такого права в його власності (повному господарському віданні), а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Згідно з підпунктом 8.9.1 пункту 8.9 статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що за запитом платника податків, який має податковий борг, податковий орган може видати письмове повідомлення про звільнення окремих видів активів такого платника податків з-під податкової застави, якщо такий податковий орган визначає, що звичайна вартість інших активів, які залишаються у податковій заставі, більше суми податкового боргу, забезпеченого такою податковою заставою, у два чи більше разів, з урахуванням сум будь-яких інших прав дійсних вимог до активів такого платника податків, які мають пріоритет над таким правом податкової застави.

Тому у разі виникнення права податкової застави таке право може поширюватися на активи платника податків, розмір яких не є меншим двократного розміру суми податкового боргу платника податків на день виникнення права податкової застави, включаючи розстрочені (відстрочені) суми податкового боргу.

Вартість активів, на які розповсюджується право податкової застави, визначається виходячи з їх балансової вартості за даними бухгалтерського обліку платника податків.

За рахунок активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, органи державної податкової служби мають право здійснювати заходи з погашення його податкового боргу, розмір якого визначається на момент фактичного погашення, включаючи пеню та штрафні санкції.

Як вбачається із термінів, наведених в ст. 1 закону № 2181 податковий борг - це податкове зобов'язання, самостійно узгоджене платником податків у поданій податковій декларації або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк.

Тобто податкова застава застосовується до активів платників податків, які мають податковий борг - узгоджене податкове зобов'язання, не сплачене у встановлений строк.

Натомість, як свідчать матеріали справи, позивач у жодній декларації, поданій до податкового органу, не визначав податкових зобов'язань, а отже має узгоджених податкових зобов'язань і, відповідно, податкового боргу.

Як вбачається з листа податкового органу від 21.03.2011 № 7115, податкова застава виникла внаслідок несплати єдиного податку.

Однак, за приписами ч. 6 п. 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.2008 № 727/98 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця, тобто авансом.

Відповідно до п. 1.5 Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 28.08.2001 № 338, чинним на момент реєстрації податкової застави, на авансові платежі, не внесені своєчасно, право податкової застави не поширюється.

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва''' від 28.06.1999 № 746/99 не зобов'язує платника єдиного податку подавати розрахунок податкового зобов'язання (податкову декларацію).

Форми заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та щоквартального звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, затверджені наказом ДПАУ від 29.10.1999 № 599, не стосуються нарахування, узгодження чи сплати податкових зобов'язань з єдиного податку, тобто не є податковими деклараціями (розрахунками) в розумінні закону №2181.

Податкові зобов'язання у вигляді недоїмки в обліковій картці відповідно до закону № 2181 та Інструкції про порядок ведення органами Державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами Державної податкової служби України, затвердженої наказом ДПАУ від 18.07.2005 № 276, повинні відображатися податковим органом при умові донарахування ним та узгодження сум відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, згідно із п. 4.2 зазначеної інструкції в картках особових рахунків відображаються:

- податкові зобов'язання, самостійно визначені платником у податковій звітності;

податкові зобов'язання, розраховані органом ДПС, в частині узгоджених сум згідно із Порядком направлення органами Державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом ДПАУ від 21.06.2001 № 253.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач визначив зобов'язання скаржника по сплаті єдиного податку виключно шляхом їх відображення в обліковій картці без узгодження нарахованих сум у встановленому законом № 2181 порядку.

Таким чином, зобов'язання скаржника із сплати єдиного податку на момент прийняття відповідачем рішення про застосування податкової застави є неузгодженим в порядку, встановленому законом № 2181, не є податковим боргом в розумінні п. 1.3 ст. 1 закону № 2181 та, відповідно, до нього не можуть застосовуватися заходи примусового стягнення, у т.ч. й податкова застава.

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.10.2010, об'єктом обтяження є активи у двократному розмірі загальної суми податкового боргу, тобто без врахування його конкретного розміру, що не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 24.03.2005 № 2-рп/2005, яким визнано неконституційним пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 закону № 2181 в частині поширення права податкової застави на будь-які активи платника податків без врахування суми його податкового боргу.

У рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, яка перевищує суму податкового зобов'язання чи податкового боргу, може призвести до позбавлення такого платника не тільки прибутків, а й інших активі, ставлячи під загрозу його подальшу підприємницьку діяльність аж до її припинення, порушує справедливе вирішення питань застосування права податкової застави (статті 8. 42 Конституції України), тобто є неконституційним.

Натомість відповідачем при прийнятті спірного рішення порушений порядок узгодження податкового зобов'язання, встановлений законом № 2181, порушене рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 № 2-рп/2005 щодо врахування конкретного розміру податкового боргу, порушений порядок застосування податкової застави, визначений наказом ДПАУ від 28.08.2001 № 338, а. отже, прийняте ним рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Крім того, приймаючи рішення по суті, суд виходив також із приписів ст. 72 КАС України, згідно якої згідно якої вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок чи постанова суду.

Як встановлено судом, постановою ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 13.09.2012 у справі № 2а/0570/10263/2012, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 01.11.2012, відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора Куйбишевського району міста Донецька в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька Донецької області Державної податкової служби до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з єдиного податку у сумі 800,00 грн., яка стала підставою передання у податкову заставу активів позивача і правомірність якої є предметом розгляду справи.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ураховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного Рішення від 13.10.2010 щодо обтяження активів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) податковою заставою, у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати нечинним рішення Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі Донецька від 13.10.2010 щодо обтяження активів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) податковою заставою та її реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Куйбишевському районі м. Донецька звільнити активи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з податкової застави та здійснити реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про припинення податкової застави.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко