Справа № 2а-17921/09/0370
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2011 р. Справа № 55535/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкон» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2009 р. по справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкон» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року позивач - Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд із позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкон» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за не працевлаштування інвалідів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2009 р. позов задоволено. Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкон» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в сумі 6987 грн. 18 коп. та пеню в розмірі 1004 грн. 40 коп. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрований у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець -

юридична особа, що використовує найману працю, в якій за основним місцем роботи працює

вісім і більше осіб.

29.02.2008 року відповідач подав до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт (форма № 10-ПІ) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (вхідний № 3009) у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2007 році становила 39 осіб. При цьому кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих

місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 2 особи, а фактично працювала одна особа, яка є інвалідом. Крім того, судом також встановлено, що відповідач подавав до Луцького міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій при цьому лише в одному звіті за станом на 25.09.2007 року відповідач інформував про наявність вакантного місця для влаштування інваліда. Луцьким міським центром зайнятості у вересні 2007 року інваліди з числа безробітних на надану посаду до відповідача не направлялися, оскільки за даної дальністю інваліди на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості не перебували. Із аналізу вказаного, суд першої інстанції зазначив, що оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2007 роді становила 39 осіб, тому згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач у 2007 році повинен був виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості двох робочих місць. Проте, на думку суду відповідач у 2007 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця, добровільно не сплатив суму адміністративно-господарських санкцій та пені тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій і пені за невиконання у 2007 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в загальному розмірі 7991 грн. 58 коп. підлягають до задоволення.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2009 р. скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що ним всі вимоги Закону щодо працевлаштування інвалідів виконано, а тому підстави для відповідальності відсутні.

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав:

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрований у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець - юридична особа, що використовує найману працю, в якій за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб.

29.02.2008 року відповідач подав до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт (форма № 10-ПІ) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (вхідний № 3009) у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2007 році становила 39 осіб. При цьому кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих

місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 2 особи, а фактично працювала одна особа, яка є інвалідом.

Попри це, судом не в повній мірі враховано, що відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу /ГК/ України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Обовязки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону, а саме:

- виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочі місць;

- створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечення інших соціально-економічні гарантії, передбачених чинним законодавством;

- надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів;

- звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до поданих звітів форми № 10-ІІ І про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік та виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача 39 чол., Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкон» повинно було створити 2 робочих місця та працевлаштувати на них інвалідів.

Однак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що вказаний обовязок відповідачем не виконано та про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Товариством проведено всі заходи для працевлаштування інвалідів, які передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: щорічно подаються звіти в районний центр зайнятості про створення робочих місць для направлення інвалідів в цілях працевлаштування. Натомість Луцьким міським центром зайнятості у вересні 2007 року інваліди з числа безробітних надану посаду до відповідача не направлялися, оскільки за даної дальністю інваліди на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості не перебували. Вказані обставини підтверджуються звітами про наявність вакансій, листом Луцького міського центру зайнятості від 10.06.2009 року № 2210/05-07.

Не зважаючи на вжиті відповідачем заходи, інваліди на підприємство з приводу працевлаштування не зверталися. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обовязок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Однак обовязок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає лише після виконання підприємствами обовязку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів, інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів. При відсутності такої інформації, органи, визначені статтею 18 цього Закону, не можуть скористатися своїми правами. Проте як встановлено вище, така інформація відповідачем надана.

Таким чином, із матеріалів справи та представлених позивачем доказів не вбачається бездіяльності та протиправних дій відповідача, його вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення; ним здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій. Проте вказаного судом першої інстанції не враховано, що свідчить про порушення норм матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що в силу ст. 202 КАС України, є підставою для скасування постанови суду та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкон» задовольнити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2009 р. по справі № 2а-17921/09/0370 скасувати;

Прийняти нову постанову якою у задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкон» про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1