Справа № 808/3137/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
22 липня 2015 року (о 13 год. 35 хв.) Справа № 808/3137/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Батрак І.В.
за участю секретаря Лялько Ю.В.,
за участю представника позивача Литвинець Ю.В.,
представника відповідача Бєлік О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі Державної міграційної служби в Запорізькій області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі Державної міграційної служби в Запорізькій області (далі Комунарський РВ у м. Запоріжжі ДМС в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення до заяви про реєстрацію місця проживання позивача від 18.05.2015 запису про правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання;
визнати протиправною відмову відповідача від 20.05.2015 зареєструвати місце проживання позивача та її доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в квартирі АДРЕСА_1 ;
зобов`язати відповідача зареєструвати позивача та її доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в квартирі АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові та додаткові усні пояснення. Зазначає, що з вересня 2014 року та по даний час позивач разом із донькою мешкає у квартирі АДРЕСА_2 якою належить матері позивача гр. ОСОБА_4 , у зв`язку із чим позивач хотіла зареєструвати місце проживання у вказаній квартирі. Так, 18.05.2015 остання звернулась із заявою про реєстрацію місця проживання до Комунарського РВ у м. Запоріжжі ДМС в Запорізькій області, до заяви додала документи, передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також довіреність від 20.05.2014 (на право реєструвати осіб у зазначеній квартирі), заяву батька дитини ОСОБА_5 , про його згоду на реєстрацію та проживання у даній квартирі. Однак, в реєстрації місця проживання відповідачем було відмовлено з мотивів відсутності згоди співвласника квартири, прізвище якого відповідач не зазначив. Вказує, що при цьому відповідачу було відомо, що мати позивача є єдиним власником конкретно визначеного житла кімнати №6. Вважає, що у порушення п. 2.6 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів до поданої заяви не було внесено запис про правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, відмова у реєстрації була вчинена у формі резолюції від 20.05.2015 начальника ОСОБА_6 на вказаній заяві. На підставі викладеного, вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні реєстрації позивача та її доньки у зазначеній квартирі та просить позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 18.07.2015 №2312-2293 (вх. № 30744). Зокрема, пояснює, що 18.05.2015 ОСОБА_1 звернулась до Центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє», яке обслуговує житловий фонд за даною адресою для подачі документів для реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перевіркою за реєстраційними обліками працівником ЦОА встановлено, що квартира належить на праві спільної часткової власності декілька співвласникам, у зв`язку із позивачу було вказано на необхідність надання ними згоди для реєстрації та відмовлено в прийомі документів без відповідної згоди. Вказує, що 20.05.2015 до начальника Комунарського РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області звернулась ОСОБА_1 з питання роз`яснення відмови у прийнятті її документів для реєстрації місця проживання. Так, останній було надано консультацію з цього питання та додатково роз`яснено причину відмови в прийнятті документів за місцем проживання. На особисте прохання та вимогу позивача на бланку заяви про реєстрацію було вказано, що саме необхідно додати до її заяви. Таким чином, позивачем заява про реєстрацію місця проживання та необхідні для цього документи не були подані працівнику відділу, що додатково підтверджено фактом наявності цієї заяви особисто у позивача. Також, додатково інформує суд про те, що 26.05.2015 особисто позивачем до відповідача було надано заяву довільної форми з проханням надати письмову відповідь із зазначенням підстав відмови в реєстрації місяця проживання (копія додається), на яку 27.05.2015 було надано письмову / відповідь, копію додано представником відповідача до матеріалів справи. Ураховуючи викладене, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.
Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.
02.04.2014 між гр. ОСОБА_7 (далі - Продавець) та гр. ОСОБА_4 (далі Покупець) укладено договір купівлі-продажу частини квартири, згідно якого продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає належні Продавцю 9/25 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і зобов`язується сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму.
У травні 2015 року з метою реєстрації свого та доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 позивача звернулась із відповідною заявою до Комунарського РВ у м. Запоріжжі ДМС в Запорізькій області. Разом із заявою позивачем було надано копію договору купівлі-продажу частини квартири від 22.04.2014, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19883787, свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , заяву батька дитини про його згоду на реєстрацію та проживання дитини у даній квартирі, талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні, квитанцію про сплату державного мита, довіреність від 20.05.2014 НАА 343734, надана гр. ОСОБА_4 позивачу з питань управління, розпорядження (продаж, передача в оренду, в найм та інше) об`єктом нерухомого майна (квартири), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Однак, в реєстрації місця проживання позивачу було відмовлено з мотивів відсутності згоди усіх співвласників квартири, а саме згода співвласника ОСОБА_8 відсутня (згідно пояснень начальника ЦОА Педенко В.О інд.2312 вх. № 1584 від 18.07.2015).
Вважаючи протиправною відмову відповідача зареєструвати місце проживання позивача та її доньки, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Крім того, 26.05.2015 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо надання письмової відповіді на зазначену вище заяву.
Згідно лист від 27.05.2015 №2312-1678 повідомлено, що власник або співвласники житла надають згоду на реєстрацію місця проживання, у випадку позивача є згода лише одного співвласника, згода інших співвласників відсутня, тому в реєстрації місця проживання було відмовлено та вказані підстави відмови.
Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відносини, пов`язані з порядком реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-ІV), відповідно до статті 1 якого реєстрація місця проживання або місця перебування особи полягає у внесенні інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Частиною першою статті 2 Закону № 1382-ІV передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрацією, згідно із статтею 3 Закону № 1382-ІV є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Статтею 6 Закону № 1382-ІV передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її законний представник подає:
письмову заяву;
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;
квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Згідно статті 11 Закону № 1382-ІV реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування..
Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування врегульовано Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 № 1077 (далі Порядок №1077).
Так, ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні (далі - реєстраційний облік) здійснюється територіальними підрозділами ДМС України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних (пункт 1.6 зазначеного Порядку).
Судом встановлено, що позивач до Комунарського РВ у м. Запоріжжі ДМС в Запорізькій області подала заяву про проведення реєстрації її разом із донькою за адресою: АДРЕСА_3 .
Процедура реєстрації місця проживання визначена у розділі ІІ Порядку №1077.
Пунктом 2.2 Порядку №1077 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру:
письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5);
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;
квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
документи, що підтверджують:
право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;
право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи (додаток 6), копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за № 84/20397;
проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;
заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
З огляду на положення вищезазначених правових норм вбачається, що реалізація права особи на реєстрацію її місця проживання за бажаною адресою можлива лише за умови обов`язкового надання нею відповідних правовстановлюючих документів, що дають право на проживання в житлі або відповідної (обов`язкової) згоди особи, яка є власником (співвласником) житла, де заявник має намір зареєструватись.
При цьому, працівникам територіального підрозділу ДМС України забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Посадові особи перевіряють належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві (пункти 2.5, 2.6 Порядку №1077).
Із змісту заяви позивача про реєстрацію місця проживання від 18.05.2015 вбачається, що після перевірки поданих позивачем документів посадовою особою відповідача встановлена відсутність згоди співвласників 16/25 частин, про що зроблено відповідну відмітку на вказаній заяві у графі «згода власника/співвласника житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації, а тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача.
Варто, також, зазначити, що вимоги, встановлені Порядком № 1077 щодо належного оформлення заяви для реєстрації місця проживання особи за вказаною нею адресою, тобто зазначення відомостей про підстави для реєстрації місця проживання на підставі правовстановлюючих документів чи згода власника житла на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності відповідних зазначених як підстава для реєстрації документів, - є обов`язковими, як для органів державної влади, які здійснюють відповідні дії, так і для громадян.
Вказані приписи Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів не суперечать нормам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), глава 26 розділу І книги третьої якого регулює правовідносини, що виникають з права спільної власності.
За приписами ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
При цьому, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності згідно ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ч. 1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що як підставу для реєстрації місця проживання за зазначеною у заяві адресою, позивачем вказано договір купівлі-продажу частини квартири. При цьому, згоди співвласника /співвласників житла позивачу надано не було, що саме представником останнього не заперечується у судовому засіданні.
Посилання представника позивача, що гр. ОСОБА_4 є єдиним власником конкретно визначеного житла кімнати №6 у зазначеній вище квартирі, а тому згода інших співвласників житла не потрібна, суд вважає необґрунтованим, оскільки згідно законодавства не передбачена реєстрація місця проживання у певній кімнаті цілої квартири.
В зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у реєстрації місця проживання позивача та її доньки без надання відповідної згоди усіх співвласників житла, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.
Оскільки вимоги позивача про зобов`язання відповідача зареєструвати позивача та її доньку в квартирі АДРЕСА_1 є похідними позовними вимогами від визнання протиправною відмови у її здійсненні, які, як встановлено вище, відповідачем допущені не були, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову також в цій частині.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку
Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак