Справа № 804/7641/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 р. Справа № 804/7641/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
від позивача - від відповідача - ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_5» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У червні 2015 року ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі відповідача) в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «В1» від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 178 673,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44 668,25 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» з питань правомірності нарахування та законності декларування суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по декларації за лютий 2015 року, та відємного значення податку на додану вартість по декларації за лютий 2015 року, за результатами якої складено акт №288/28-01-42-02-00191329 від 25.05.2015 року. На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, яким ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 178 673,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44 668,25 грн. Позивач вважає висновки податкового органу в акті перевірки безпідставними та необґрунтованими, а тому винесене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала письмові заперечення, у яких зазначено, що проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення податкового кредиту за січень 2015 року на суму 178 673,00 грн., що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання і сумою податкового кредиту січня 2015 року на 178 673,00 грн., завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у лютому 2015 року на 178 673,00 грн., оскільки взаємовідносини із контрагентом не підтверджені в ході перевірки, результати якої свідчать про відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридичну дефектність відповідних первинних документів, а тому СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів при прийнятті податкового повідомлення-рішення форми «В1» від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 178 673,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44 668,25 грн. діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити виходячи з наступного.
ОСОБА_5 встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» зареєстрована виконавчим комітетом Криворізької міської ради та перебуває на податковому обліку у СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів.
ОСОБА_5 встановлено, що з 18.05.2015 року по 22.05.2015 року на підставі наказу СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 14.05.2015 року №288, згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 та п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (далі ПК України), головними державними ревізорами-інспекторами відділу проведення перевірок відшкодування ПДВ управління податкового супроводження підприємств хімічної та інших галузей СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» з питань правомірності нарахування та законності декларування суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по декларації за лютий 2015 року, та відємного значення податку на додану вартість по декларації за лютий 2015 року.
За результатами перевірки СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів складено акт №288/28-01-42-02-00191329 від 25.05.2015 року.
Так, висновками акту перевірки ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» встановлено:
- порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, неправомірно включено до складу податкового кредиту січня 2015 року суми ПДВ по податковим накладним виписаними контрагентами, чим завищено податковий кредит січня 2015 року на суму 178 673,00 грн., що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання і сумою податкового кредиту січня 2015 року на 178 673,00 грн., завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у лютому 2015 року на 178 673,00 грн.
За наслідками акту перевірки СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 178 673,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44 668,25 грн.
Під час розгляду справи судом встановлено, що протягом превіряємого періоду позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА», предметом яких є поставка кабельно-дротової продукції.
Вирішуючи спірні взаємовідносини суд виходить з наступного.
Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з позицією викладеною у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 року «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.
ОСОБА_5 встановлено, що 14.05.2013 року між ТОВ «МАСТЕР - КАБЕЛЬ УКРАЇНА» (постачальник) та ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» (покупець) укладено договір поставки № 1768 на поставку кабельно - дротової продукції.
На виконання умов договору ТОВ «МАСТЕР - КАБЕЛЬ УКРАЇНА» здійснило поставку товару (кабельно - дротової продукції) в січні 2015 року.
На поставлений товар, ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА» виписано рахунки-фиктури № ТМКУм 044972 від 14.11.2014 року, № ТМКУм 041268 від 01.12.2014 року, податкові накладні (№ 26/3 від 14.01.2015 року на суму 162 009,00 грн., в т.ч. ПДВ 27 001,50 грн., № 130/1 від 15.01.2015 року на суму 910 027,80 грн. в т.ч. ПДВ 151 671,30 грн.).
Отримання в січні 2015 року товару підтверджено видатковими накладними № ТМКУ 024658 від 14.01.2015 року, № ТМКУ 024767 від 15.01.2015 року, прибутковими ордерами №15 від 16.01.2015 року, №16 від 16.01.2015 року, № 23 від 17.01.2015 року, товарно-транспортними накладними №0006295 від 14.01.2015 року, №0006321 від 15.01.2015 року.
Видача товару у виробництво підтверджується накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів тип.ф.М-11.
Крім того, на підтвердження здійснення господарських операцій ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» долучено до матеріалів справи листи ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА» № 1805-1 від 18.05.2015 року про те, що функції Макіївської ОДПІ виконує Красноармійська ОДПІ, без № та дати партнерам про місцезнаходження складських приміщень, № 2805-1 від 28.05.2015 року, яким ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА» підтверджує поставку на адресу позивача товару, декларування податкових зобовязань з податку на додану вартість в податковій декларації з ПДВ за січень 2015 року, подачу даної податкової декларації та докази прийняття даної декларації податковим органом (квитанція № 2 від 17.02.2015 року).
В ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, власного чи орендованого нерухомого майна, тощо, а також реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем спростовані висновки відповідача щодо відсутності реальних операцій шляхом надання належно оформлених копій первинних документів.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсним чи неукладеним вказаного правочину. Також, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означеного договору, фіктивної господарської діяльності контрагента позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» з ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА», договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угоди між позивачем та його контрагентом, так і на час їх виконання, вказані суб'єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Щодо посилань відповідача на відомості, отримані від Макіївської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області, відносно того, що провести зустрічну звірку ТОВ ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА» видалося неможливим, проте з аналізу наявної у контролюючого органу інформації вбачається, що господарські операції з вказаним суб'єктом господарювання не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання, суд зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Крім того, навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування податку на додану вартість за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому, жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Отже, судом встановлено факт реального існування вказаних обставин у правовідносинах між позивачем та його контрагентом, та спростовано відповідні висновки податкового органу.
Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реального отримання позивачем товарів та послуг, зазначених у первинних документах, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності операцій за спірним правочином.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту січня 2015 року відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними ТОВ «МАСТЕР-КАБЕЛЬ УКРАЇНА», в ході реального виконання господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.
Частиною 1 статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням, яке міститься в матеріалах справи, підлягає компенсації з Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_5» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 10.06.2015 року № НОМЕР_1, яким Публічному акціонерному товариству «ЄВРАЗ ОСОБА_5» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 178 673,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44 668,25 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_5» судові витрати повязані зі сплатою судового збору у сумі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1