Справа № 712/3824/15-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/3824/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Марцішевська О.М.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.,

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України м. Черкаси, Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України м. Черкаси, Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просив визнати бездіяльність у виконанні судових рішень посадовими особами Пенсійного фонду та Управління державної виконавчої служби, постановити рішення про скасування часткового виконання судових рішень УПФУ в м. Черкаси та зобов'язати здійснити нарахування сум на виконання постанов суду, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії на момент фактичного виконання, оскільки сума нарахованих, але не виплачених сум змінюється внаслідок інфляційних процесів, стягнути з УПФ в м. Черкаси нараховані кошти на підставі судових рішень з урахуванням змін мінімальної пенсії за віком, стягнути з державної виконавчої служби моральну шкоду в сумі 10 000 грн., завдану внаслідок бездіяльності з виконання судових рішень, також в зв'язку з несвоєчасним виконанням судових рішень за користування коштами позивача, які своєчасно не виплачені, нарахувати та виплатити 23 % згідно норм депозитної ставки ПАТ КБ "Приватбанк" річних з суми несвоєчасно виплаченої соціальної допомоги за весь період, за який позивач міг би отримати вклавши їх на банківський рахунок, судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 травня 2015 року позов задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України м. Черкаси у виконанні судових рішень про зобов'язання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу у вигляді надбавки до пенсії як дитині війни; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в наслідок невиконання рішення в розмірі нарахованих сум допомоги 1180,04 грн., 700,80 грн., інфляційних збитків 1325,98 грн., моральну шкоду 2000 грн. всього стягнуто 5205,82 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Державна казначейська служба України звернулася до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалене у справі судове рішення скасувати та винести нову про відмову в задоволенні позову.

У судове засідання сторони не з'явилися, причини неявки сторін суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2011 року зобов'язано УПФУ в Соснівському районі м. Черкаси нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу дітям війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 25 липня 2010 року по 22 лютого 2011 року включно, з урахуванням проведених виплат за вказаний період та з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2011 року зобов'язано УПФУ в Соснівському районі м. Черкаси нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу дітям війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням проведених виплат за вказаний період та з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Зазначені постанови набрали законної сили та були звернуті до примусового виконання в Управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області.

Виконавчі провадження відкриті 03.02.2012р. та боржник УПФУ в м. Черкаси частково виконав постанови суду, здійснивши 04.04.2012р. нарахування до виплати позивачу відповідно 1180,04 грн. та 700,80 грн., однак фактично не виплатив позивачу до даного часу вказані суми у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань, про що повідомив державного виконавця.

Постановами головного державного виконавця від 25 травня 2012 року виконавчі провадження були закінчені на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з поверненням виконавчих документів через неможливість повного виконання. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2013 року визнані незаконними та скасовані постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2012 року.

Ухвалою суду від 15.07.2013 року відмовлено державному виконавцю у встановленні чи зміні способу виконання постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.01.2012 року шляхом стягнення нарахованих сум на користь стягувача ОСОБА_3 В період судового розгляду заяви про встановлення чи зміну порядку виконання державним виконавцем виконавче провадження було зупинене. Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції від 28.02.2014 року виконавче провадження закінчено в зв'язку з непред'явленням виконавчого документа за відновленим провадження у передбачений законом строк.

Ухвалою Соснівського районного суду від 02.10.2014 року позов про оскарження даної постанови залишений без розгляду у відповідності до ст.155 КАС України.

Оскільки до даного часу рішення суду про нарахування та виплату належних позивачу сум державної допомоги залишаються не виконаними, останній звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не були вчинено всіх передбачених діючим законодавством дій для виконання рішень судів, що в свою чергу призвело до порушень прав позивача, а також до спричинення останньому моральних страждань.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно положень статті 22 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 даного Закону передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до положень статті 25 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

При цьому частиною першою статті 27 передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Крім того, частиною 3 даної статті визначено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Також, необхідно зазначити, що згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, виконавчі провадження за постановами Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2011 року та 27 вересня 2011 року були відкриті 03.02.2012р. та боржником - УПФУ в м. Черкаси частково виконано вказані постанови суду, а саме здійснено 04.04.2012р. нарахування до виплати позивачу відповідно 1180,04 грн. та 700,80 грн., однак фактично не виплачено позивачу до даного часу вказані суми у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань, про що повідомлено державного виконавця.

В зв'язку з наведеними обставинами, постановами головного державного виконавця від 25 травня 2012 року зазначені виконавчі провадження були закінчені на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з поверненням виконавчих документів через неможливість повного виконання.

Частиною першою статті 36 передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

З матеріалів справи також вбачається, що в зв'язку з виникненням обставин, що ускладнили виконання зазначених судових рішень державним виконавцем було подано до суду заяви про встановлення чи зміну порядку виконання постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2011 року та 27 вересня 2011 року шляхом стягнення нарахованих сум на користь стягувача ОСОБА_3

Разом з тим, ухвалою суду від 15.07.2013 року відмовлено державному виконавцю у задоволенні заяви про встановлення чи зміну порядку виконання постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2011 року.

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно вимог позивача щодо перерахування сум щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 1180,04 грн. та 700,80 грн., виходячи з чинних на даний час розмірів мінімальної пенсії за віком, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно зі змістом рішень суду, які набрали законної сили при нарахуванні підлягають застосуванню розміри мінімальної пенсії, які були чинними у визначені в судових рішеннях періодах нарахування сум допомоги, підстави зміни змісту вказаних рішень в зв'язку з їх тривалим невиконанням відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин.

За таких обставин судова колегія вважає, що положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до даних спірних правовідносин, оскільки стягнення інфляційних збитків пов'язано з невиконанням або неналежним виконанням цивільно-правових зобов'язань незалежно від форми (грошової або не грошової) цих зобов'язань та є заходом цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, зазначена вимога позивача задоволенню не підлягає.

Відносно часткового виконання судових рішень УПФУ в м. Черкасах, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, управління ПФУ на виконання постанови державного виконавця надіслало повідомлення, у якому зазначило, що на виконання постанов Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2011 року та 27 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 управління ПФУ провело відповідний перерахунок пенсії, суму доплати включило у додаткову відомість, виплата за якою буде проведена за наявності фінансування з Державного бюджету України. При цьому повідомило, що фінансування на виплату пенсії здійснюється централізовано ПФУ згідно з потребою, яка опрацьовується ПФУ, інших наявних коштів, які б могли бути спрямовані відповідачем на виконання рішень суду, в управлінні ПФУ немає.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002року № 8-2 (далі > Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» передбачена можливість позасудового врегулювання спору.

Дія даного Порядку поширюється на рішення судів, які видані або ухвалені до 01.01.2013 року.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач вже звернувся із відповідною заявою до Державної виконавчої служби згідно вказаного Порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність даної позовної вимоги.

Окремо судова колегія зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також необхідно зазначити, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, позивачем не надано переконливих доказів заподіяння йому відповідачами моральної шкоди та не зазначено в чому саме вона полягає.

Крім того, не встановлено факту протиправних дій чи бездіяльності відповідачів та наведено причинного зв'язку між отриманою шкодою та діями відповідачів.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 травня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.