Справа № 826/7727/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2015 року № 826/7727/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» податкового боргу в розмірі 425515,47 грн. з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів;

- скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 березня 2015 року № 5900-25 про сплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» суми податкового боргу в з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн.;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснити коригування даних в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» шляхом включення з неї відомостей про наявність податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7727/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 11 червня 2015 року.

У судовому засіданні 11 червня 2015 року представники позивача підтримали адміністративний позов, просили суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» 02 липня 2014 року подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, в якій визначено податок на прибуток, нарахований за результатами останнього календарного кварталу в сумі -417413,00 грн. (р.16).

20 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» звернулось до відповідача з листом від № 3169, яким просило повідомити про причини, що призвели до не відображення суми, визначеної в уточненій податковій декларації від 02 липня 2014 року, в особовому рахунку позивача, що призвело до помилкових нарахувань останнього, штрафних санкцій та пені.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві листом від 10 лютого 2015 року № 3851/10/26-59-15-04-66 повідомила позивача, що за наслідками отримання податкової звітності останнього, в автоматичному режимі було сформовано картку особового рахунку авансових внесків з податку на прибуток, а саме, сума сплачених авансових внесків у зв'язку із виплатою дивідендів з податку на прибуток у розмірі 417413,00 грн. не сформована та надміру сплачена сума податку на прибуток у звітному періоді, оскільки р. 13.5.1 додатка ЗП до декларації з податку на прибуток та відповідно р.13 декларації завищено товариством на 417413,00 грн.

Так, 11 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» звернулось до контролюючого органу з листом № 3181 для з'ясування правильності заповнення консолідованої декларації з податку на прибуток за 2013 рік в частині додатку ЗП, оскільки з моменту надання декларації до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві та на момент звернення товариства з даним листом, відсутні рішення по відображенню на особових рахунках платника даних додатку ЗП в повному обсязі.

За результатами розгляду звернення позивача, контролюючий орган листом від 16 березня 2015 року № 4220/10/26-15-15-03-11 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» про порядок заповнення додатку ЗП, з посиланням на лист ДФС України від 12 листопада 2014 року №10346/7/99-99-15-02-01-17 «Про надання методологічної допомоги».

У свою чергу, 10 березня 2015 року державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу № 5900-25 про сплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» суми податкового боргу в з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 425515,47 грн.

Посилаючись на протиправність дій податкового органу, що зумовили прийняття оскаржуваної податкової вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» звернулось з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог з урахуванням вищенаведеного, суд виходить з наступного.

Статтею 57 Податкового кодексу України визначені строки сплати податкового зобов'язання. Так, згідно з положеннями наведеної норми закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поряд з цим, згідно з приписами абзацу 4 пункту 57.1 статты 57 Податкового кодексу України (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Так, дослідивши, надану до суду копію уточнюючу податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, суд встановив, що у рядку 01 декларації підприємством задекларовано доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у сумі 284446157,00 грн., у зв'язку з чим, виходячи з положень вищезгаданої норми законодавства, на позивача розповсюджується обов'язок зі сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств.ттыу

Відповідно до вищезгаданої декларації позивачем у рядку 11 Декларації «Податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню (рядок 07 - рядок 08 - рядок 09 (при позитивному значенні) х 19,00 /100» задекларовано суму у розмірі 10542468,00 грн.

Виходячи з зазначеної суми податку, нарахованої до сплати позивачем за звітний (податковий) період 2013 рік, сума щомісячного авансового платежу з податку на прибуток визначена позивачем у рядку 23 Декларації у розмірі 843755,00 грн. При цьому, виходячи з даних додатку ЗП до вказаної декларації, позивачем за рядком 13 Декларації задекларовано зменшення нарахованої суми податку у розмірі 10959881,00 грн., яке виникло за рахунок сплачених протягом звітного року авансових внесків з податку та сплати авансових внесків з податку на прибуток у зв'язку із виплатою дивідендів у звітному (податковому) періоді.

З урахуванням наведених показників, враховуючи наявну у позивача переплату зі сплати податку на прибуток підприємств за рахунок внесення ним авансових внесків з податку, позивачем правомірно визначено у звітному (податковому) періоді 2013 рік задеклароване від'ємне значення суми податку, яке підлягає сплаті у відповідному періоді.

Правомірність визначення позивачем зазначених показників відповідачем не спростовуються, крім того, механізм визначення розміру авансового внеску, що підлягатиме сплаті щомісячно, встановлений формою податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженою наказом міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року № 872, позивачем був дотриманий.

Також, досліджуючи механізм сплати платниками податків авансових внесків з податку на прибуток підприємств, визначений положеннями Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 5 пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Згідно з абзацом 6 цієї норми законодавства якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що сплата авансових внесків при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України надає право платнику податку зараховувати відповідну суму у зменшення саме авансових внесків у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Водночас, відповідно до пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

У разі виплати дивідендів у формі, відмінній від грошової (крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту), базою для нарахування авансового внеску згідно з абзацом першим цього підпункту є вартість такої виплати, розрахована за звичайними цінами.

Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 151.1 статті 151 Податкового кодексу України ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу). Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку не поширюється на суб'єктів господарювання, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку згідно з розділом XIV цього Кодексу.

Платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Як свідчить зміст положень статті 153 Податкового кодексу України, законодавець у даному випадку пов'язує сплату внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу у розмірі, що перевищує податкові зобов'язання підприємства із виникненням права у платника податку у майбутніх періодах зменшувати свої податкові зобов'язання з цього податку, а не авансові внески, як визначено у статті 57 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що наведені норми законодавства містять різні гіпотези, що й зумовлює різність їх диспозицій, тобто, мають застосовуватись у різних за своїм змістом випадках.

Так, за наведеними вище приписами положень підпункту 153.3.4 пункту 153 статті 153 Податкового кодексу України право платника податку зменшувати свої податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств у майбутніх звітних періодах (диспозиція) пов'язується не з самим фактом сплати авансових внесків під час виплати дивідендів, а із фактом перевищення розміру сплачених ним авансових внесків у такому випадку над розміром податкових зобов'язань з відповідного податку (гіпотеза), тоді як, гіпотеза статті 57 Податкового кодексу України визначає лише сам факт сплати авансових внесків при виплаті дивідендів, який визначає диспозицію у вигляді виникнення права зменшувати розмір авансових внесків у майбутніх періодах.

Як вбачається з наведених у декларації позивача показників, розмір сплачених ним під час виплати дивідендів авансових внесків з податку на прибуток підприємств не перевищував розміру його податкових зобов'язань за відповідний звітний (податковий) період, у зв'язку з чим всупереч тверджень відповідача в даному випадку відсутні підстави для застосування положень підпункту 153.3.4 пункту 153 статті 153 Податкового кодексу України, натомість встановлені судом факти свідчать про необхідність застосування в даному випадку положень пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що абзацами 5 та 6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) була доповнена відповідно до Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо об'єктів нерухомості» від 04 липня 2013 року № 403-VІІ, тобто, є більш новою у порівнянні із підпункту 153.3.4 пункту 153 статті 153 Податкового кодексу України нормою законодавства. В свою чергу, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Така позиція суду підтверджується, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, в подальшому повністю усунута вищезгадана колізія законодавства шляхом викладення абзацу 4 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у такій редакції: платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

Так, під час розгляду справи, відповідачем не спростована наявна переплата позивачем з авансових внесків за звітний період, а також переплата авансових внесків за 2013 рік.

Разом з тим, всупереч посилань відповідача з урахуванням вищенаведеного суд вважає правомірним врахування позивачем сплачених ним у 2013 році авансових внесків під час виплати дивідендів в рахунок авансових внесків, які мали бути ним сплачені протягом 2014 року.

Водночас, суд зазначає, що податковий орган як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правомірністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, зобов'язаний був врахувати відомості, зазначені у податковій звітності, однак цього не зробив, що призвело до безпідставного визначення податкового боргу позивачу та направлення йому податкової вимоги.

З огляду на зазначене, суд вважає протиправною вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 березня 2015 року № 5900-25 про сплату суми податкового боргу в з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн. При цьому, на думку суду, скасування податкової вимоги є достатнім способом захисту прав позивача, а тому, з урахуванням покладених на ДПІ повноважень, вимога про визнання дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» податкового боргу в розмірі 425515,47 грн. з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснити коригування даних в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» шляхом включення з неї відомостей про наявність податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн., суд зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною, позаяк в цій частині права позивача не порушені. При цьому, скасування податкової вимоги є автоматичною підставою для здійснення коригування даних в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» шляхом включення з неї відомостей про наявність податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» задовольнити частково.

2. Скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 березня 2015 року № 5900-25 про сплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» суми податкового боргу в з авансових внесків з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 425515,47 грн.

3. В решті вимог відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малтюроп Юкрейн» (04050, місто Київ, вулиця Пимоненка, будинок 13, корпус 5, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник