Справа № 2а-728/10/0370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/47464/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 по справі №2а-728/10/0370 (№9104/25932/10) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП» (далі - ТОВ «СМП», позивач) до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області (далі - Нововолинська ОДПІ Волинської області, відповідач) задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської ОДПІ Волинської області від 25.02.2010 №/3/920.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновок податкового органу щодо нікчемності укладеного правочину є неправомірним, оскільки належним чином оформленими первинними документами підтверджено настання реальних правових наслідків, зміну майнового стану сторін, а також безпосередній зв'язок проведених операцій із господарською діяльністю позивача. Суди спростували доводи суб'єкта владних повноважень стосовно формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість із порушенням норм податкового законодавства.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач 19.09.2013 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.09.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 228 Цивільного кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Нововолинської ОДПІ Волинської області було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «СМП» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 31.03.2009.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «СМП» положень підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоспецкомплект» (далі - ТОВ «Автоспецкомплект»), що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 398737,00грн., у тому числі за листопад 2007 року на суму 398737,00грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковий орган дійшов висновку, що правочин, укладений з ТОВ «Автоспецкомплект» має ознаки нікчемності, постачальник по ланцюгу постачання не знаходиться за юридичною адресою, заснований на підставних осіб без наміру здійснення підприємницької діяльності, а також відсутні належним чином оформлені товарно-транспортні накладні та інші документи на підтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей, договір між сторонами укладено без мети настання реальних наслідків, носить протиправний характер, спрямований незаконне формування податкового кредиту, незаконне заволодіння майном держави.

За результатами проведеної перевірки Нововолинською ОДПІ Волинської області складено акт №1091/65-314013735 від 25.09.2009 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.10.2009 №/0/920, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 598105,50грн., у тому числі 398737,00грн. - основний платіж та 199368,50грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За наслідками адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а визначена сума податкового зобов'язання - без змін та прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.12.2009 №/2/920 та від 25.02.2010 №/3/920.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, на підставі належних та допустимих доказів судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Автоспецкомплект» підтверджується належним чином оформленими первинними документами копії яких наявні в матеріалах справи та які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором купівлі-продажу товару (вживаних металевих труб), актами приймання-передачі товару, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортних накладними, довіреностями на отримання товару; розрахунки між сторонами договору здійснювались у безготівковій формі, шляхом перерахування позивачем готівкових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Автоспецкомплект», що підтверджується платіжними дорученнями.

Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи підтверджують реальність укладеного правочину та фактичне виконання умов договору між позивачем та ТОВ «Автоспецкомплект».

Судами також встановлено, що товар, придбаний позивачем у ТОВ «Автоспецкомплект», через посередника в подальшому було реалізовано нерезиденту - фірмі CONIX CONSULTING LTD, що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

До того ж, на момент вчинення спірних правовідносин ТОВ «Автоспецкомплект» було зареєстровано у встановленому законом порядку та мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Також, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів та фактичного знаходження їх за місцем реєстрації. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

До того ж, визнання недійсним правочину укладеного між позивачем та ТОВ «Автоспецкомплект» та стягнення в дохід держави коштів одержаних за нікчемним правочином було предметом розгляду справи №2а-19360/09/0370 за позовом Нововолинської ОДПІ Волинської області до ТОВ «Автоспецкомплект» та ТОВ «СМП» за результатом розгляду якої постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2010 залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказаними судовими рішеннями спростовано висновки податкового органу щодо нікчемності укладеного правочину та безтоварності проведених операцій між позивачем та ТОВ «Автоспецкомплект».

Таким чином, Нововолинська ОДПІ Волинської області не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Автоспецкомплект».

Враховуючи викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.02.2010 №/3/920 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 по справі №2а-728/10/0370 (№9104/25932/10) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв