Справа № 810/1404/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1404/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Агаркові Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.08.2013 року №/2013, а також податкову вимогу від 03.02.2014 року № 103-17.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважаючи, його незаконним, необґрунтованим, та таким, що базується на необ'єктивних та протиправних висновках, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що фінансово-господарські відносини між позивачем та контрагентом є фіктивними правочинами.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований Виконавчим комітетом Бучанської міської ради Київської області, перебуває на податковому обліку в Ірпінській ОДПІ в Київській області, є платником податку на додану вартість.

Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 рік, за результатами якої складено акт від 09.08.2013 року № 911/172/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено про встановлення порушень норм п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, ст. 185, ст. 187, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкових зобов'язань, сформованих ФОП ОСОБА_3 за серпень 2011 року на суму ПДВ 5 644,00 грн. та завищено податковий кредит на суму ПДВ 5 272,00 грн., а також ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України, ст. 185, ст. 187, ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму ПДВ 18 930,00 грн., а саме: серпень 2011 року на суму ПДВ 17 125,00 грн., за листопад 2011 року на суму ПДВ 1 805,00 грн.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийняте спірне податкове повідомлення-рішення від 15.08.2013 року №/2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 28 395,00 грн., з яких за основним платежем - 18 930,00 грн., за штрафними санкціями - 9 465,00 грн.

Також, ФОП ОСОБА_3 отримано податкову вимогу від 03.02.2014 року №103-17 про сплату податкового боргу у сумі 28 429,90 грн.

Зазначені рішення є предметом позову, оскільки позивач вважає іх протиправними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржуваних рішень, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України 198.2 датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 196 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Аналіз наведених норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки податкового органу стали фінансово - господарські взаємовідносини позивача з ФОП ОСОБА_4 при цьому, висновки Акта перевірки про порушення позивачем вимог закону ґрунтуються на наявності ознак нереальності здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_4, які спрямовані на проведення транзитних фінансових потоків для здійснення операцій, надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання.

Так, між позивачем та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу від 01.01.2011 року № 13, згідно якого ФОП ОСОБА_4 (Продавець) зобов'язувався поставити, а ФОП ОСОБА_3 (Покупець) прийняти та оплатити запчастини та комплектуючі до дорожньо-будівельної техніки на умовах даного договору.

На виконання умов даного договору його сторонами оформлено відповідні документи первинного бухгалтерського обліку, які було надано до перевірки і зазначені в Акті.

Суми податку на додану вартість, сплачені в ціні товарів, включено позивачем до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрах податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкових декларацій за перевіряємий період.

Також зі змісту Акту перевірки слідує, що розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювались у безготівковій формі, на час проведення перевірки дебіторська або кредиторська заборгованість між ними відсутні.

Разом з тим, як вбачається зі змісту Акту перевірки, висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на податковій інформації, отриманій від ДПІ у м. Керчі АР Крим, а саме актів від 14.12.2011 № 01446/17-01- та від 06.02.2012 № 69-17-1-09-, згідно якої операції купівлі-продажу ФОП ОСОБА_4 не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача».

У той же час суд першої інстанції, дослідивши документи, оформлені сторонами вказаного правочину, дійшов висновку, що вони містять повний перелік всіх обов'язкових реквізитів, визначених ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

До того ж, податковим органом не вказано жодних зауважень щодо форми, правильності заповнення чи наявності обов'язкових реквізитів зазначених документів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень, не надав суду належних доказів на підтвердження правомірності своїх дій, оскільки, як наголошувалось вище, висновки Акта перевірки ґрунтуються виключно на висновках податкового органу міста Керч щодо ФОП ОСОБА_4, при цьому, Акт перевірки ФОП ОСОБА_3 не містить належних доказів та зауважень щодо порушень податкового законодавства самим позивачем, з чого слідує, що висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях та сумнівах, що є неприпустимим в податкових правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що операції позивача з ФОП ОСОБА_4 здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції справу вирішено правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

.

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.