Справа № 2а-4078/09/0770
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. Справа № 52585/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ПП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області, яким просив скасувати рішення відповідача від 21.05.2009 року № /891/22-/5969, яким до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9602,43 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що Лист словацької фірми «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» від 13.09.2009 року, який містить інформацію про зміну ціни контракту від 26.07.2006 року № 2, укладеного позивачем з цією фірмою, на підставі якого податковий орган зробив висновок про порушення позивачем вимог ст. 7 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», не є належним доказом, а відтак не може засвідчувати зміну істотної умови договору (в даному випадку ціни). Також суд дійшов висновку, що відповідач не наділений правом застосовувати штрафні санкції, передбачені п. 2 ст. 16 цього Декрету. Посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на п. 3 Указу Президента України «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», як на підставу для застосування спірних штрафних санкцій, на думку суду, також є неправомірним, оскільки дія цього Указу поширюється лише на регулювання питань дотримання валютного законодавства резидентами та нерезидентами при отриманні кредитів та позик в іноземній валюті від останніх. Крім того, спірні штрафні санкції є адміністративно-господарськими в розумінні ст. ст. 8, 217, 238 Господарського кодексу України, однак застосовані до позивача понад строк, встановлений ст. 250 Господарського кодексу України, що також є свідченням протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що штрафні санкції застосовано до позивача правомірно, оскільки під час проведення перевірки позивача було достатньо доказів, які свідчать про порушення позивачем вимог ст. 7 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а саме проведення розрахунку по зовнішньоекономічному контракту не через уповноважений банк. Повноваження податкового органу застосовувати штрафні санкції за порушення вимог цього Декрету, на думку відповідача, безпосередньо визначено п. 2 ст. 16 даного Декрету. Також відповідач вважає, що застосований до позивача штраф не є адміністративного-господарською санкцією, тому на неї не поширюються строки, передбачені ст. 250 Господарського кодексу України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

В період з 27.04.2009 року до 05.05.2009 року працівники Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області провели виїзну позапланову документальну перевірку ПП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства, за результатами якої складено акт від 07.05.2009 року № 4/22-213/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог ст. 7 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що 26.07.2006 року ПП ОСОБА_1 (покупець) уклав із фірмою-нерезидентом «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» (Словаччина) контракт № 2, відповідно до умов якого придбав водоемульсійну фарбу на загальну суму 6108,60 доларів США. На виконання відповідного контракту іноземною фірмою було виписано інвойс від 26.07.2006 року № 20604698 на суму 6108,60 доларів США. При ввезенні імпортного товару оформлена вантажна митна декларація від 27.07.2006 року № 704823 на вказану суму. Для оплати імпортованого товару позивач закупив через міжбанківський валютний ринок та перерахував 31.07.2006 року 6108,60 доларів США. Під час проведення перевірки відповідач звернувся із листом до фірми «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» про надання інформації про взаємовідносини із позивачем. Листом від 13.09.2009 року зазначена фірма повідомила, що у грудні 2006 року нею виявлена помилка у виписаному інвойсі від 26.07.2006 року № 20604698, оскільки останній мав бути виписаний на суму 6108,60 саме у Євро а не у доларах США. Різниця у зв'язку з курсами валют становила 1430 Євро, яку позивач сплатив 18.12.2006 року в готівковій формі.

На підставі даного акта перевірки Державна податкова інспекція у Виноградівському районі Закарпатської області прийняла рішення від 21.05.2009 року № /891/22-/5969, яким до ПП ОСОБА_1 за вказане порушення було застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9602,43 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки.

Як встановив суд, згідно із зазначеними вище контрактом від 26.07.2006 року № 2, інвойсом від 26.07.2006 року № 20604698 та вантажною митною декларацією від 27.07.2006 року № 704823 ПП ОСОБА_1 придбав у фірми-нерезиденти «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» (Словаччина) товар (водоемульсійну фарбу) на загальну суму 6108,60 доларів США.

Однак листом від 13.09.2009 року, наданим на запит Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області, фірма «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» повідомила, що у грудні 2006 року виявила помилку у виписаному позивачеві інвойсі від 26.07.2006 року № 20604698, оскільки такий інвойс мав бути виписаний не у доларах США, а у Євро. Різниця у ціні придбаного товару у зв'язку з курсами валют склала 1430 Євро, яку ПП ОСОБА_1 оплачено в готівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 цього Кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 652 цього Кодексу передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 654 цього Кодексу зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

А згідно з ч. 1 ст. 691 цього Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до змісту наведених норм ціна договору є його істотною умовою, в зв'язку з чим у разі зміни ціни зазначеного вище контракту, укладеного між ПП ОСОБА_1 і фірмою «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.», сторони були зобов'язані змінити умови договору в такій же формі, що був укладений договір, однак в матеріалах справи відсутні докази цього.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що лист фірми «PRIMALEX SLOVAKIA spol. s.r.o.» від 13.09.2009 року, який містить інформацію про зміну ціни контракту від 26.07.2006 року № 2 і на підставі якого податковий орган зробив висновок про порушення позивачем вимог ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а саме здійснення розрахунків з нерезидентом у готівковій формі, не є належним доказом вчинення позивачем зазначеного порушення, оскільки не може засвідчувати факту зміни істотної умови договору (ціни), а відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

А відповідно до ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість висновку Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області про порушення ПП ОСОБА_1 вимог ст. 7 зазначеного вище Декрету, оскільки такі висновки відповідач мотивує неналежними доказами, які не можуть братися судом до уваги.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету, встановлено міру відповідальності у вигляді штрафу у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Також даною нормою визначено, що передбачені цим пунктом санкції застосовуються Національним банком України та підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Враховуючи положення наведених норм, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що передбачені п. 2 ст. 16 даного Декрету заходи відповідальності (штрафні (фінансові) санкції) до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються Національним банком України та підпорядкованими йому установами, проте зазначеним положенням не передбачено повноважень органів державної податкової служби застосовувати штрафні (фінансові) санкції, передбачені цим Декретом.

Крім того, згідно з преамбулою Указу Президента України «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», цей Указ врегульовує порядок дотримання валютного законодавства резидентами та нерезидентами при отриманні кредитів та позик в іноземній валюті від останніх.

А ст. 3 цього Указу визначено функції державних органів і банківської системи у сфері контролю за фінансовими валютними операціями при кредитуванні і позиках, віддаючи під контроль Національного банку України дії банків та інших фінансово-кредитних установ, органам державної податкової служби інших резидентів і нерезидентів України у вказаній сфері, тобто при кредитуванні і позиках.

З врахуванням наведених норм колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання у рішенні відповідача на п. 3 даного Указу як на підставу для застосування до позивача спірних штрафних фінансових санкцій.

А відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є адміністративно-господарськими санкціями в розумінні ст. ст. 217, 238, 241 Господарського кодексу України, а тому на їх застосування поширюються строки, передбачені ст. 250 цього Кодексу, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, як встановив суд, порушення, на думку податкового органу, ПП ОСОБА_1 вимог ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вчинено 18.12.2006 року, а оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкції прийняте лише 21.05.2009 року, після закінчення передбаченого цією нормою граничного річного строку з дня вчинення порушення, що також є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 04.11.2014 року (справа № 21-469а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача повноважень на застосування спірних штрафних санкцій, необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття та без дотримання вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі № 2а-4078/09/0770 за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Н.В. Ільчишин

Ухвала складена в повному обсязі 10.07.2015 року