Справа № 754/4908/15-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/4908/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Буша Н.Д. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А
30 липня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Парінова А.Б.,
суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, третя особа приватне акціонерне товариство «Київенерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Київські електричні мережі» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі по тексту - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у призначені державної пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у призначені державної пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оформлене листом від 25.12.2014 року вихідний №9917/06-1.
- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва призначити та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 01.12.2014 року.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Згідно з вимогами ст. 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції при вирішенні справи норм процесуального і матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується копією дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Держадміністрацією м. Києва 05.10.2006 року.
Починаючи з 08.02.1983, позивач працював електромонтером з експлуатації розподільних мереж в цеху централізованого ремонту Київських кабельних мереж, що підтверджується записами трудової книжки (а.с. 6).
В період з 02.02.1987 року по 15.02.1987 ОСОБА_1 виконував службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС у м. Чорнобиль, яке відповідно до постанови КМ УРСР від 23.07.1991 № 106 віднесене до зони відчуження, що підтверджується наступним.
Наказом директора виробничого енергетичного об`єднання «Київенерго» підприємства «Київські кабельні мережі» від 02.02.1987 року надано дозвіл на відрядження позивача, працюючого на посаді електромонтера цеху централізованого ремонту, до м. Чорнобиль строком з 02.02.1987 року по 15.02.1987 року та видано посвідчення на відрядження №37 з строком відрядження - 14 діб в зазначений термін.
Згідно з довідкою виробничого енергетичного об`єднання «Київенерго» (а.с. 8) ОСОБА_1 02.02.1987 року прибув до м. Чорнобиль та 02.02.1987 року почав виконувати службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, вибув із зони 15.02.1987 року, перебуваючи 14 діб із зазначеною тривалістю 156 годин.
Відповідно до копії довідки, виданої виробничим енергетичним об`єднанням «Київенерго» підприємством «Київські кабельні мережі» 04.03.1993 року за №5/06 ОСОБА_1 отримав додаткову заробітну плату за роботу в населених пунктах зони відчуження в період з 02.02.1987 року по 15.02.1987 року.
01.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Листом від 25.12.2014 року, вихідний №9917/06-1 управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва відмовило позивачу у призначенні пенсії з тих підстав, що час робота позивача в зоні відчуження в кількості 14 календарних днів не підтверджена.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до відповідача із зазначеною заявою відповідно до ст. 55 вказаного Закону, подав всі можливі документи, що передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій, а також те, що надані документи підтверджують його особливий статус.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві (ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»)
Згідно з положеннями ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, із зменшення віку - 8 років.
Таким чином, обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до частини 1 ст. 55 Закону є робота ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження протягом певного часу.
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Статус ОСОБА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується копією дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Держадміністрацією м. Києва 05.10.2006 року.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що позивач відповідно до посвідчення про відрядження прибув у зону відчуження 03.02.1987 та перебував до 15.02.1987, що становить менше 14 календарних днів, спростовуються даними книги реєстрації посвідчень на відрядження філії підприємства «Київські кабельні мережі», копія якої мітиться в матеріалах справи (а.с. 18-19), з якої встановлено, що термін відрядження ОСОБА_1 - з 02.02.1987 по 15.02.1987.
Враховуючи те, що для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як особі, яка працювала у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, із зменшення віку - 8 років, були наявні всі необхідні для цього документи, а інших підстав для відмови відповідач не зазначив, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про неправомірність дій відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.