Справа № 826/19623/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ К/800/42168/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.,
суддівГоляшкіна О. В.,
Маслія В. І.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: позивача - ОСОБА_4,

представника Головного управління юстиції у Київській області - Васильцова С. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Київській області, голови комісії з проведення перевірки діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санкцією, ліквідаторів) Соломатіної Ганни Жоржівни, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними,зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Головного управління юстиції у Київській області, голови Комісії з проведення перевірки діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санкцією, ліквідаторів) Соломатіної Г. Ж., в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила: визнати неправомірними дії Головного управління юстиції у Київській області щодо складання акту від 13 листопада 2013 року про відмову арбітражного керуючого ОСОБА_4 у проведенні перевірки та зобов'язання Головного управління юстиції у Київській області виконати наказ Міністерства юстиції від 24 вересня 2013 року № 2011/5 та наказ Головного управління юстиції у Київській області від 10 жовтня 2013 року № 600/1 «Про проведення планової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернулась з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях Головне управління юстиції у Київській області просило скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача - Головного управління юстиції у Київській області, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що у період з 04 листопада 2013 року по 13 листопада 2013 року комісією з проведення перевірки проводилася планова перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 на предмет відповідності арбітражного керуючого вимогам, визначеним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» N 2343-XII, а також додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час здійснення повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справах про банкрутство за період, що підлягає плановій перевірці.

Під час проведення планової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 встановлено, що останньою надано документи на підтвердження дотримання нею лише частини організаційних та кваліфікаційних вимог провадження господарської діяльності арбітражного керуючого, на підставі яких комісією встановлено порушення статей 97, 116 Закону N 2343-XII та п. 1.1 Розділу IV «Систематизація та зберігання документів у діловодстві», Правил діловодства, абз. 7 ч. 2 ст. 98 Закону № 2343-XII, пп. 6.4 -6.9 п. 6 розділу V Подання арбітражними керуючими обов'язкових відомостей, п. 4 ч. 2 ст. 98 Закону № 2343-XII, ч. 2 ст. 116 Закону № 2343-XII та пунктів 1.1 та 1.3 наказу Міністерства юстиції України від 18 січня 2013 року № 129/5, та взагалі не надано документів щодо виконання нею інших спеціальних вимог під час виконання повноважень ліквідатора у справі № 27/84Б про банкрутство ПП «Сола-Битхім»; у справі про банкрутство № 27/85Б ПП «С-М-С»; у справі № 27/86Б про банкрутство ПП «Явис».

04 листопада 2013 року комісією з проведення перевірки у присутності арбітражного керуючого проаналізовано надані для перевірки документи, після чого арбітражному керуючому ОСОБА_4 надано перелік питань щодо діяльності арбітражних керуючих, що підлягають перевірці, згідно додатку до листа Міністерства юстиції України від 19 липня 2013 року № 13.2-32/807 та письмову вимогу від 04 листопада 2013 року, в якій зазначено, що до 08 листопада 2013 року арбітражний керуючий повинна надати належним чином завірені копії документів, щодо виконання нею організаційних, кваліфікаційних вимог провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та інших спеціальних вимог виконання повноважень ліквідатора у справі № 27/84Б про банкрутство ПП «Сола-Битхім»; у справі про банкрутство № 27/85Б ПП «С-М-С»; у справі № 27/86Б про банкрутство ПП «Явис».

За наслідками перевірки складено акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 13 листопада 2013 року № 31/143.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки складений правомірно, з огляду на те, що позивачем не в повному обсязі надано інформацію та документи на вимогу відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів щодо відмови в задоволені позову, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи діями суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС України).

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення або дії, які породжують безпосередньо для позивача права чи обов'язки.

Між тим у справі, яка розглядається, позивач заявила позов про оскарження дій зі складання акту, який не породжує обов'язкових юридичних наслідків.

Зважаючи на те, що такий акт може бути предметом оцінки судом у справі, де він виступає доказом у справі, в якій оскаржуються дії чи рішення про зміну прав та обов'язків сторони, а не у справі за позовом про скасування дій по його складанню, тому підстави для задоволення цього позову відсутні.

Така правова позиція щодо акту перевірки викладена в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2013 року № 21-237а13.

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 17 КАС.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління юстиції у Київській області виконати наказ Міністерства юстиції та свій особистий наказ, то ці документи направлені не до позивача, а відтак, не можуть бути предметом розгляду за його (позивача) позовом.

Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: