Справа № 1304/5887/12 (2а/1304/419/12)
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/58791/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Білуги С.В.,

секретар судового засідання: Пінчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення та перерахунок соціальних виплат

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив з урахуванням уточнення позовних вимог зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити йому надбавку до пенсії за вислугу років у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як непрацюючому пенсіонеру, що має на своєму утриманні непрацездатного члена сім'ї, з січня по листопад 2012 року, всього - 4680,69 грн (з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних) і здійснювати цю виплату до 15 серпня 2015 року, тобто до закінчення його донькою вищого навчального закладу.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нове - про задоволення позову. Зазначає, що у статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2262-ХІІ) дається посилання на статтю 30 зазначеного Закону в цілому, а не окремої її частини, а тому право на отримання надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, виникає при наявності серед членів сім'ї не лише осіб, визначених частиною четвертою статті 30 цього Закону, але й усіх інших осіб, зазначених у цій статті. Зазначений висновок обґрунтовується й Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99, у мотивувальній частині якого зазначено, що «утриманцями військовослужбовця можуть вважатись і члени його сім'ї, які належать до кола утриманців годувальника, визначеного Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Цивільним кодексом Української РСР та іншими законами. Виходячи з положень цих нормативних актів до категорії «член сім'ї», який перебуває на утриманні військовослужбовця, можна віднести дітей та інших членів сім'ї віком до 18 років; членів сім'ї, які є вихованцями, учнями, студентами, курсантами, слухачами, стажистами; членів сім'ї, які визнані у встановленому порядку непрацездатними через хворобу чи є такими за віком; працездатних членів сім'ї, які займаються такими видами трудової діяльності, як догляд за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною - інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, тощо». У пункті 3 резолютивної частини зазначеного Рішення діти віком до 18 років, непрацездатні та члени сім'ї, які є студентами, у рівній мірі віднесені до кола утриманців військовослужбовця.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України. З 20 жовтня 2007 року по 31 грудня 2011 року позивачу проводилась виплата надбавки до пенсії на неповнолітню дитину відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2262-ХІІ). У зв'язку з досягненням донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 18-річного віку, виплату зазначеної надбавки припинено. Встановлені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 16 Закону № 2262-ХІІ непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), нараховується надбавка до пенсії за вислугу років на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 30 Закону № 2262-ХІІ поділяє осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, на непрацездатних та працездатних членів сім'ї.

Так, відповідно до частини четвертої цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) або є інвалідами;

в) батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років або якщо вони є інвалідами;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Зазначені у частині шостій статті 30 Закону № 2262-ХІІ особи, що мають право на пенсію в разі втрати годувальника, які досягли повноліття, в тому числі і студенти, до непрацездатних членів сім'ї не відносяться, а тому непрацюючому пенсіонеру на них не може нараховуватися передбачена у пункті «а» частини першої статті 16 цього Закону надбавка до пенсії.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2012 року (справа № 21-299а12), яка відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для всіх судів України.

Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для виплати позивачу зазначеної надбавки до пенсії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Білуга С.В.