Справа № 2а-2375/10/1770
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/50920/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013 по справі №2а-2375/10/1770 (№9104/32376/10) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 6249,00грн., в тому числі 4166,00грн. - основний платіж та 2083,00грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.08.2010 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сума податку на додану вартість, сплаченого позивачем при придбанні товару у Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт» (далі - ТОВ «Астеліт»), було безпідставно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість в грудні 2008 року, оскільки вказаний товар не було використано позивачем у власній господарській діяльності.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.08.2010 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано правомірністю формування позивачем податкового кредиту за спірними господарськими операціями з огляду на наявність належним чином оформлених первинних документів та доказів використання придбаного товару в межах власної господарської діяльності.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області 11.10.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 16.10.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема підпунктів 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок додану вартість».

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2007 по 31.12.2009.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог підпунктів 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 4166,00грн.

Висновок податкового органу про порушення ФОП ОСОБА_1 положень податкового законодавства грунтується на неправомірному формуванні податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Астеліт», за якими позивачем було придбано товар (ноутбуки в кількості 5 штук), з огляду на те, що вищевказаний товар не було використано позивачем в межах власної господарської діяльності.

За результатми проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №80/17-119/НОМЕР_1 від 17.05.2010 та прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 6249,00грн., в тому числі 4166,00грн. - основний платіж та 2083,00грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону передбачено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (підпункт 7.4.4 пункт 7.4 статті 7 Закону України «Про податок додану вартість»).

Виходячи із змісту пункту 1.32 ст.1 Закону України «Про податок оподаткування прибутку підприємств» неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах.

Таким чином, правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів. За відсутності ж останнього підстави для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту - відсутні.

За результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 4166,00грн. згідно податкової накладної №700008005 від 04.09.2008, яка за своєю формою та змістом відповідає вимогам податкового законодавства, отриманої від ТОВ «Астеліт» за придбані товари (ноутбуки в кількості 5 штук), які в подальшому було використано позивачем в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності.

Крім того, судом встановлено, що факт використання придбаних у ТОВ «Астеліт» ноутбуків у господарській діяльності позивача підтверджено первинними документами, зокрема копіями наказу ФОП ОСОБА_1 про взяття придбаних ноутбуків на баланс та актів прийому-передачі придбаних товарів працівникам позивача для виконання їх службових обов'язків.

Таким чином, позивачем було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням та фактичним отриманням товарів для подальшого використання у власній господарській діяльності, підтверджених документально, на підставі дійсних, реально виконаних правочинів з ТОВ «Астеліт».

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованістю висновку суду апеляційної інстанції щодо неправомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною пятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013 по справі №2а-2375/10/1770 (№9104/32376/10) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв