Справа № 2а-4263/10/1670
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м. ПолтаваСправа № 2а-4263/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

при секретарі Чудак В.М.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, здійснення перерахунку та виплати недоплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, 8 вересня 2010 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області (надалі - відповідач, ТУ ДСА у Полтавській області), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів», Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005 р. № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (далі постанова КМУ № 865) в частині нарахування і виплати йому посадового окладу у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати. Також просить зобовязати ТУ ДСА у Полтавській області провести перерахунок належної йому заробітної плати та здійснити відповідні виплати з 03.12.2007 р. по час розгляду справи в суді, виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, які діяли у відповідні періоди та посадового окладу в розмірі 8 мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Указом Президента України № 163/2002 від 21.02.2002 року він був призначений на посаду судді військового місцевого суду Полтавського гарнізону. Указом Президента України № 605 від 03.05.2005 року його було переведено на посаду судді Ленінського районного суду м. Полтави. Наказом начальника ТУ ДСА у Полтавській області № 49 від 10.05.2005 року ОСОБА_2 був зарахований на посаду судді Ленінського районного суду м. Полтави з 11.05.2005 року з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису. Відповідно до вимог ст. 126 Конституції України, ст. 123 Закону України Про судоустрій, ст.ст. 43, 44 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 р. № 2862-XII (далі Закон № 2862-XII), пп.6.1, 6.2 Європейської Хартії, держава зобовязана забезпечити його належним рівнем винагороди. Позивач зазначає, що згідно додатку 6 до Постанови Кабінету ОСОБА_3 України № 865 посадовий оклад судді районного суду становить 8 розмірів мінімальних заробітних плат. При цьому, положення пункту 41 цієї постанови, яким посадовий оклад визначено виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., визнано протиправним та скасовано постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р., залишеною без змін у цій частині ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 р. У звязку з цим позивач вважає, що з 03.12.2007 р. (дата набрання законної сили постанови Печерського районного суду), відповідач зобовязаний був нараховувати заробітну плату виходячи з посадового окладу, визначеного з урахуванням розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених законодавством України на момент її нарахування, а не з урахуванням визначеного постановою КМУ № 865 розміру мінімальної заробітної плати 332 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві вказав на можливість розгляду справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні.

В наданих суду письмових запереченнях посилається на те, що заробітна плата суддів відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 2862-XII складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок, при цьому згідно чинного законодавства та роз'яснень ДСА України посадовий оклад встановлюється відповідно до постанови КМУ № 865 з урахуванням пункту 41, надбавка за вислугу років розраховується від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Постанова КМУ № 865 не визнана нечинною та не скасована, тому кожний її пункт є обовязковим до виконання. Виплата суддям надбавок та збільшення посадових окладів може здійснюватися лише в межах асигнувань передбачених на утримання відповідних судів. Відповідно до пункту 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 р. № 228, установи мають право брати бюджетні зобов'язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами. Крім того, у законах України про Державний бюджет на 2003-2010 роки не передбачено відповідних бюджетних призначень Державній судовій адміністрації (як розпоряднику бюджетних коштів) на погашення заборгованості, що виникла за минулі роки у результаті невиконання зобов'язань іншими юридичними особами.

Виходячи із вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки та на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є суддею Ленінського районного суду м. Полтави, обраний безстроково на посаду судді згідно постанови Верховної ОСОБА_3 України від 12.04.2007 року № 922-V.

Згідно до витягу з наказу ТУ ДСА у Полтавській області № 49 від 10 травня 2005 року (а.с. 11) позивачу встановлено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за 4 кваліфікаційний клас та надбавку у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас відповідно до Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995.року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно довідки ТУ ДСА у Полтавській області від 06.09.2010 року № 02-24/1360 надбавка за вислугу років за період з 01.06.2008 року по 31.08.2010 року ОСОБА_2 нараховувалась від посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас (а.с. 15). На думку позивача дані дії є порушенням чинного законодавства та визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Таким чином, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, є гарантією забезпечення незалежності судді.

У рекомендаціях Комітету ОСОБА_3 Європи від 13.10.1994 р. 3(94) 12 (994 323) зазначається: Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії про закон Про статус суддів, прийнятої 10.07.1998 р., передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України Про статус суддів, якою визначені складові матеріального забезпечення суддів, що застосовуються до 31.12.2010 р., заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Постановою КМУ № 865 затверджено схему посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів (додаток № 6 до постанови), в якій визначено, що посадовий оклад судді районного суду встановлюється у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат.

Згідно з постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 31.12.2005 р. № 1310 постанову КМУ № 865 було доповнено пунктом 41, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

З огляду на те, що розмір мінімальної заробітної плати визначається щорічно Законом України Про Державний бюджет на відповідний рік із відповідною прогресією до зростання, приписами пункту 41 постанови КМУ №865 фактично обмежено встановлене законом право судді на обчислення посадового окладу із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Враховуючи наведене, правомірність пункту 41 постанови КМУ № 865 була предметом судового розгляду.

Так, постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 р., визнано протиправним та скасовано пункт 41 постанови КМУ №865.

Зазначені судові рішення в цій частині залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2008 р. При цьому Вищим адміністративним судом України зазначено, що Кабінет ОСОБА_3 України усупереч вимогам п. 14 ст. 92 Конституції України встановивши розміри посадових окладів суддів залежно від розмірів мінімальної заробітної плати на день ухвалення нормативно-правового акта з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати, обмежив обсяг досягнутих прав.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі № 1-15/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) зазначено, що положення ч.1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 Конституції України у взаємозв'язку із положеннями ст. 11, 44 Закону України "Про статус суддів" створюють механізм захищеності судової влади, який Верховна ОСОБА_3 України повинна враховувати, приймаючи Державний бюджет України на відповідний фінансовий рік. Зменшення (в тому числі шляхом зупинення дії окремих нормативних актів) видатків Державного бюджету на фінансування судів і суддів не забезпечує повного і незалежного здійснення правосуддя, нормального функціонування судової системи, що може призвести до зниження довіри громадян до державної влади, загрожувати реалізації гарантованого Конституцією України права людини і громадянина на судовий захист.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 24.06.1999 року № 6-рп/99 у справі про фінансування судів визначено, що видатки державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією України і не можуть бути скорочені органами законодавчої або виконавчої влади нижче того рівня, який забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя згідно із законом.

З викладеного випливає, що норми, які регулюють матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені відповідно ст. ст. 44, 45 Закону України "Про статус суддів", не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, а відтак, незаконною є заборона перерахунку посадових окладів у разі підвищення мінімальної заробітної плати, оскільки при введенні останньої в зв'язку із зростанням індексу споживчих цін погіршується рівень належного забезпечення суддів, що є неприйнятним в умовах функціонування правової держави.

Окрім того, посилання позивача на дотримання строку при зверненні до суду, котрий передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України, є повністю обгрунтованим. Строк звернення до суду з заявленими вимогами позивачем не пропущено з огляду на те, що відповідно до Рішень Конституційного Суду України від 24.06.1999 року № 6-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 - питання фінансового забезпечення суддів захищені безпосередньо Конституцією України норми якої мають пряму дію.

Відтак, з урахуванням принципу законності, позовні вимоги які стосуються відновлення порушених прав в сфері фінансового забезпечення суддів та судів не можуть бути обжені будь-яким строком звернення до відповідного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

В свою чергу, посилання представника відповідача на обовязковість приписів постанови КМУ №865, яка не визнана нечинною та не скасована у встановленому порядку, суд оцінює критично, оскільки постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р. вирішено питання щодо правомірності нормативно-правового акту, тому вказане судове рішення, яким визнано протиправним і скасовано відповідний пункт підзаконного нормативно-правового акту є обов'язковим для всіх учасників правовідносин, на яких поширюється дія цього нормативно-правового акту.

Таким чином, з 03.12.2007 р. (дата набрання законної сили постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 р.) розмір посадового окладу судді повинен був визначатися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджетна відповідний рік, а не з розміру 332 грн.

Так, законами про Державний бюджет на 2007, 2008, 2009, 2010 роки були встановлені наступні розміри мінімальних заробітних плат:

- у 2007 році: 400 грн. з 01.01.2007 р., 420 грн. з 01.04.2007 р., 440 грн. з 01.07.2007 р., та 460 грн. з 01.10.2007 р. (ст. 76 Закону України від 19.12.2006 р. №489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік);

- у 2008 році: 515 грн. з 01.01.2008 р., 525 грн. з 01.04.2008 р., 545 грн. з 01.10.2008 р. та 605 грн. з 01.12.2008 р. (ст. 59 Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України);

- у 2009 році: 605 грн. з 01.01.2009 р., 625 грн. - з 01.04.2009 р., 630 грн. з 01.07.2009 р., 650 грн. з 01.10.2009 р., 744 грн. з 01.11.2009 р. (ст. 55 Закону України від 26.12.2008 р. №835-VI Про Державний бюджет України на 2009 рік зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 06.11.2009 р. №1715-VI);

- у 2010 році: 869 грн. з 01.01.2010 р., 884 грн. з 01.04.2010 р., 888 грн. з 01.07.2010 р., 907 грн. з 01.10.2010 р., 922 грн. з 01.12.2010 р. (ст. 53 Закону України від 27.04.2010 р. №2154-VI Про Державний бюджет України на 2010 рік").

Судом встановлено, що заробітна плата позивача з 03.12.2007 р. нараховується та виплачується виходячи із розміру посадового окладу 2 490,00 грн. (332 х 7,5), тобто, у відповідності з приписами пункту 41 постанови КМУ № 865, а не відповідно до встановлених законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік розмірів мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_1 таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем при нарахуванні з 03.12.2007 р. та виплаті заробітної плати позивачу порушено право останнього на отримання заробітної плати у розмірі, встановленому чинним законодавством, допущено бездіяльність щодо виконання вимог ч.1 ст. 44 Закону № 2862-XII з урахуванням постанови КМУ № 865, у зв'язку з чим така бездіяльність підлягає визнанню протиправною.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем неправильно визначено розмір посадового окладу судді місцевого суду. А саме, позивач просить суд зобовязати ТУ ДСА у Полтавській області провести перерахунок належної йому заробітної плати та здійснити відповідні виплати виходячи з розміру посадового окладу 8 мінімальних заробітних плат, в той час, коли Постановою Кабінету ОСОБА_3 України № 865 посадовий оклад судді місцевого загального суду встановлений у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, здійснення перерахунку та виплати недоплаченої заробітної плати - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області щодо невиконання вимог статті 44 Закону України "Про статус суддів", Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" в частині нарахування та виплаті ОСОБА_2 посадового окладу у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена законом України на відповідні періоди, та щодо невиконання з 22.05.2008 року в частині нарахування та виплаті щомісячної надбавки за вислугу років відповідно до вимог частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням Рішення Конституційного суду України №10-рп/2008 ( v010р710-08) від 22.05.2008 року.

Зобов"язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 та здійснити відповідні виплати починаючи з 03.12.2007 року по час розгляду справи в суді, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла в даний період та посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, згідно частини першої статті 44 Закону України "Про статус суддів", Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" без обмежень, встановлених пунктом 4-1 даної постанови.

Зобов"язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області провести перерахунок та виплатити судді Ленінського районного суду м. Полтави Жилці Олегу Миколайовичу, починаючи з 22.05.2008 року щомісячну надбавку за вислугу років у розмірах, передбачених пунктом четвертим статті 44 Закону України "Про статус суддів" від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2010 року.

Суддя О.О. Кукоба