Справа № 2а-3672/09
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2011 р. Справа № 61128/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Любашевського В.П.

суддів Заверухи О.Б.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 р. позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ВК 1509 від 27 квітня 2009 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2009 р. позов задоволено та скасовано постанову ВК 1509 від 27 квітня 2009 року по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП. Постанова суду мотивована тим, що в постанові ВК 1509 від 27 квітня 2009 року не вказано, а із фотознімку, зафіксованого за допомогою приладу «Візир», згідно якого позивач рухався на 269 км автодороги Київ-Чоп із швидкістю 119 км/год., неможна встановити дорога по якій рухався позивач відноситься до доріг для автомобілів, чи інших доріг, чи це населений пункт чи ні, а тому взагалі неможливо зробити висновок, чи перевищив позивач встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, чи ні.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2009 р. скасувати та відмовити у задоволенні позов

Зясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав:

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що за змістом оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач, 23 квітня 2009 року о 11.24 год., рухаючись автомобілем марки «Вольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 на 269 км автодороги Київ-Чоп із швидкістю 119 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові відповідача, окрім обставин встановлених судом першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото - і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. Проте, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, вказана норма визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху). Зокрема, Конституційний суд України дійшов до висновку про невідповідність вказаної норми ст. 61 61 Конституції України, в силу якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. При цьому Суд зазначив, що необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

До вказаних гарантій належить і те, що статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу).

Натомість відповідач, приймаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення ВК 1509 від 27 квітня 2009 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП вказаних гарантій прав особи, яка притягується до відповідальності не дотримався, що свідчить про порушення прав позивача у справі, та незаконність постанови.

Окрім вказаного, береться до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 150 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно ч. 4 абз. 2 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України "Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), Рішення Конституційного Суду України незалежно від того, визначено в них порядок і строки їх виконання чи ні, є обов'язковими до виконання на всій території України. Органи державної влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та їх об'єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними. Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що свідчить про наявність підстав для її скасування.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2009 р. по справі № 2а-3672/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя В. П. Любашевський

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_1