Справа № 813/637/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року № 813/637/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Кедик М.В.,

судді Братичак У.В.,

судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 банку України, управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1З.), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.) звернулись до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_4 банку України, управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області, в якому, згідно уточнених позовних вимог просять суд:

« 1. забезпечити повний захист їх конституційних прав, свобод та інтересів при розгляді даної справи та винесенні рішення, а також їх прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основних свобод та протоколами до неї. Для цього позивачі просять використати всі передбачені чинним законодавством України повноваження суду в таких випадках, зокрема положення Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України: частини 2 і 4 статті 11, а також частину 2 статті 162;

2. зобовязати ОСОБА_4 України вчинити наступні дії:

2.1. оприлюднити Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України, зокрема, розмістити на офіційному порталі ОСОБА_4 банку України (www.bank.gov.ua) тексти постанови Правління ОСОБА_4 банку України від 01.02.2010 року № 36 «Про затвердження Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України» та саме Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України (із змінами і доповненнями);

2.2. витребувати у банківських установ (їх філій, підрозділів тощо) м. Львова інформацію про наявні у них чинні фінансові договори тощо, а також про укладені в минулому такі договори чи інші документи (починаючи з 2000 року, навіть за умови, що фінансові зобовязання по них були погашені, продані/переуступлені іншим юридичним/фізичним особам тощо), в яких:

2.2.1. фінансові послуги (кредити, позики тощо) надавались нижче перерахованим особам або ці особи виступали поручителями чи в інший спосіб забезпечували фінансові гарантії перед банком при отриманні третіми особами кредитів, позик тощо: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5;

2.2.2. фінансові послуги (кредити, позики тощо) надавались під заставу нерухомості (будинку і/або земельної ділянки), яка знаходиться за адресою вулиця Лісна, будинок 8 а, м. Львів, 79010 (або АДРЕСА_1, або АДРЕСА_2, або будинок 8 а квартира 3 тощо);

2.3. надати позивачам офіційну відповідь, в якій відобразити отриману ОСОБА_4 банком України інформацію згідно пункту 2.2 позовних вимог».

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 15.10.2014 року звернулися з письмовою заявою № 03/10 до управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області. У заяві просили відповідача вчинити дії щодо отримання від ряду банківських установ інформації, оскільки їх письмові звернення до двох банків були безрезультатними. У заяві від 15.10.2014 року позивачі виклали причини своїх звернень до банків, суть і правові підстави звернення з заявою безпосередньо до відповідача, а до заяви долучили копії письмових звернень до банків, копії відповідей банків «Приватбанк» і «Кредобанк», додаток із стислим викладенням фактів порушення на їх думку їхніх прав цілим рядом субєктів владних повноважень протягом 1996 - 2014 років, що повязані з предметом поданої заяви. Зазначають, що у відповідь отримали лист управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області від 31.10.2014 року № 10-014/5947, я якому повідомлено про відсутність законних підстав для задоволення заяви від 15.10.2014 року та рекомендовано звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивачі вважають відмову в задоволенні заяви безпідставною. Також, позивачі вважають, що відповідачем не дотримано вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскільки на офіційному сайті ОСОБА_4 банку України (www.bank.gov.ua) не розміщені Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України (із змінами і доповненнями) та постанова Правління ОСОБА_4 банку України від 01.02.2010 року № 36 «Про затвердження Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України».

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подали додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просили позов задовольнити.

Представник відповідачів проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що постанова № 36 не володіє ознаками нормативного-правового акта (не містить правових норм) та безпосередньо не зачіпає права та свободи громадян, для набрання нею чинності державна реєстрація не потрібна, а отже немає необхідності в офіційному оприлюднені Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України, про що просять позивачі у своїх вимогах. Крім того зазначає, що однією з функцій ОСОБА_4 банку, відповідно до статей 7 та 55 Закону України «Про ОСОБА_4 банк України», ст. 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківське регулювання та нагляд, що здійснюється у вигляді нагляду за дотриманням банками економічних нормативів і достовірності звітності та проведенні виїзних інспекційних перевірок банків. Мета, підстави та порядок проведення перевірок банків визначені в ст. 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та в Положенні про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженому постановою Правління ОСОБА_4 банку України від 17.07.2001 року № 276, згідно з якими інспекційні перевірки здійснюються відповідно до плану, затвердженого ОСОБА_4 банком, однак не частіше одного разу на рік. Рішення про проведення позапланових перевірок може бути прийняте ОСОБА_4 банком за наявності обґрунтованих підстав, перелік яких наведений у Положенні про планування та порядок проведення інспекційних перевірок. Вважає, вимоги позивачів щодо надіслання запитів до банків (за параметрами, наведеними у позовних вимогах) є незаконними, оскільки надіслання таких запитів призведе до виконання ОСОБА_4 банком не властивих йому функцій. Також зазначає, що з копій відповідей банків «Приватбанк» і «Кредобанк» на звернення позивачів (а також з відповіді ОСОБА_4 банку) вбачається, що банки надавали обґрунтовані пояснення заявникам з яких підстав запитувана позивачами інформація не може бути розкрита банками, а також правила оформлення запиту на розкриття інформації, що становить банківську таємницю. Вважає позовні вимоги позивачів безпідставними та такими, що ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права.

У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов та просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачі 31.07.2014 року звернулись до Західного головного регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» та 15.09.2014 року звернулись до ПАТ «Кредобанк» з запитами про надання інформації, в яких просили:

« 1) перевірити наявність або відсутність зареєстрованого у Вашому банку отриманого кредиту/позики тощо із заставою нерухомості, яка знаходиться за адресою вулиця Лісна, будинок 8а, м. Львів, 79010 (або/і АДРЕСА_1, або/і АДРЕСА_2, або/і АДРЕСА_3). До застави можуть бути включені будинок і/або земельна ділянка як повністю, так і частково;

2) перевірити наявність або відсутність зареєстрованого у Вашому банку отриманого кредиту/позики тощо, в умові якого вказано, що ОСОБА_1 або/і ОСОБА_2 або/і ОСОБА_5 виступали поручителями або в інший спосіб забезпечували фінансові гарантії перед банком при отриманні третіми особами кредиту, позики тощо. Причому таке поручительство, гарантії тощо забезпечувались нерухомістю, яка знаходиться за адресою вулиця Лісна будинок 8а, м. Львів, 79010 (або/і АДРЕСА_1, або/і АДРЕСА_2, або/і АДРЕСА_3). До застави можуть бути включені будинок і/або земельна ділянка як повністю, так і частково (Примітка: ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.04.2013, спадкова справа № 54177919, № витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 33654555; за життя ОСОБА_6, яка була інвалідом, у період з 1995 по вересень 2012 року всі дії зі всіма установами і особами від імені ОСОБА_6 вчиняли виключно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі нотаріально завірених доручень);

3) перевірити наявність або відсутність зареєстрованого у Вашому банку отриманого кредиту/позики тощо за умов, що були згадані вище у пунктах 1) і 2), який вже був сплачений/погашений або був, як борг, переуступлений іншій юридичній чи фізичній особі;

4) у випадку виявлення Вами оформленого кредиту із заставою нерухомості тощо із зазначенням однієї з перелічених вище осіб або ж за вказаною вище адресою, просимо надати нам копи відповідних документів;

5) перевірити наявність або відсутність у Вашому банку будь-якої чинної угоди, укладеної від імені ОСОБА_1 або ОСОБА_7, на відкриття рахунку, надання фінансових послуг, отримання кредиту тощо;

6) надати нам офіційну обгрунтовану і вичерпну відповідь за результатами перевірки інформації по пунктах 1) - 5), яку просимо направити на нашу адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення».

ПАТ КБ «Приватбанк» 29.08.2014 року надано відповідь, якою повідомлено, що запит про надання інформації, що містить банківську таємницю, не відповідає Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Правилам зберігання, захисту та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14.07.2006 року № 267 та неможливо провести процедуру ідентифікації особи, тому банк не має правових підстав для його задоволення та надання поштою інформації, що містить банківську таємницю.

ПАТ «Кредобанк» 30.09.2014 року надано відповідь, якою повідомлено, що ОСОБА_4 не укладав жодних договорів (в т.ч. кредитних та депозитних договорів, договорів на відкриття рахунку, застави, поруки) із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та/або ОСОБА_5. З врахуванням пунктів 1 - 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформації щодо перебування нерухомого майна та/або земельної ділянки, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лісна, будинок 8а в іпотеці Банку може бути розкрита лише на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду.

15.10.2014 позивачі звернулись з заявою до управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області, у якій просили:

« 1. здійснити запити до всіх банківських установ (їx філій, підрозділів тощо), що розташовані у місті Львові, із вимогою надати офіційні відповіді, які повинні містити наступну інформацію:

1.1. про наявність зареєстрованих /або відсутність такої реєстрації/ фінансових кредитів, позик тощо з фізичними/юридичними особами, які були укладені під заставу нерухомості, яка знаходиться за адресою вулиця Лісна, будинок 8а, м. Львів, 79010 (перевірку в базі даних банків здійснити за всіма параметрами: будинок 8а; АДРЕСА_4 (8а/1); АДРЕСА_5 (8а/2); АДРЕСА_6 (8а/3));

1.2. про наявність зареєстрованих/або відсутність такої реєстрації/ фінансових кредитів, позик тощо з фізичними/юридичними особами, які були укладені під гарантію (поручительство) третіх осіб, якими є: ОСОБА_8 або/і ОСОБА_2 або/і ОСОБА_5;

1.3. про наявність зареєстрованих /або відсутність такої реєстрації/ фінансових кредитів, позик тощо з фізичними/юридичними особами, які були укладені за умов, що згадані вище у пунктах 2.1 і 2.2, але вже були сплачені, погашені, переуступлені іншій юридичній чи фізичній особі тощо;

1.4. про наявність будь-якої чинної угоди, укладеної від імені ОСОБА_1 або ОСОБА_2, на відкриття рахунку, надання фінансових послуг, отримання кредиту тощо;

2. офіційну обґрунтовану і вичерпну відповідь за результатами перевірки інформації по пункту 1 просимо направити на нашу адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення».

Управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області надало відповідь від 31.10.2014 року № 10-014/5947, у якій зазначено, що в Управління відсутні законні підстави для виконання прохання наведеного в заяві.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов згідно із статтею 3 КАС України це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

У статті 6 КАС України визначено право кожної особи на звернення до адміністративного суду, в порядку, встановленому цим Кодексом, якщо ця особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Щодо оприлюднення Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України суд зазначає наступне.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року № 11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», за визначеним у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначенням, можна виокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Тобто, Закон регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує.

З аналізу положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічною інформацією в розумінні цього Закону, є інформація, яка становить суспільний (публічний) інтерес, і доступ до якої забезпечується, зокрема, оприлюдненням такої інформації, іншим доведенням її до громадськості.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Сучасне європейське право орієнтує на доступ до публічної інформації не лише через споживання оприлюдненої інформації або одержання її за запитами, а й на одержання такої інформації шляхом самостійного пошуку.

Пунктом 13 а Рекомендацій Парламентської ОСОБА_9 Європи № 854 (1979) «Про доступ громадськості до державної документації та свободу інформації» від 29.08.2011 року запропоновано державам-членам, які ще не зробили цього, ввести систему свободи інформації, тобто доступу до державних файлів, включаючи право шукати та отримувати інформацію від державних установ та відомств, право на ознайомлення і виправлення особистих файлів, права на недоторканність приватного життя, а також право швидкого розгляду в судах цих питань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ № 2939-VI встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про ОСОБА_4 банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV (далі Закон № 679-XIV) ОСОБА_4 банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, Законом України «Про національний банк» та іншими законами України.

Отже ОСОБА_4 банк України є особливим центральним органом державного управління, тому підпадає під визначення розпорядника публічної інформації згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закон № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати:

1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо);

2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;

3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;

4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності;

5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник;

5-1) перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних;

6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації;

7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;

8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи;

9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку;

10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;

11) інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про:

їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;

прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;

розклад роботи та графік прийому громадян;

вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;

перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;

перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;

порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності;

систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень;

12) іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 14 вказаного Закону, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

На вимогу суду відповідачем надано копію постанови Правління ОСОБА_4 банку України від 01.02.2010 року № 36 «Про затвердження Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України», а також копію Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України.

Із вказаних документів вбачається, що такі містять інформацію про організаційну структуру ОСОБА_4 банку України, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси територіальних управлінь ОСОБА_4 банку Ураїни. Відтак, Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України та постанова Правління ОСОБА_4 банку України, якою затверджене вказане Положення, є відкритою публічною інформацією, яка повинна бути оприлюдненою.

Твердження відповідача про те, що постанова № 36 не володіє ознаками нормативно-правового акта (не містить правових норм) та безпосередньо не зачіпає прав та свобод громадян, для набрання нею чинності державна реєстрація не потрібна, а отже немає необхідності в офіційному оприлюдненні Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України, суд вважає помилковим з огляду на те, що самим же Управлінням ОСОБА_4 банку України у Львівській області наказом від 10.12.2012 року №72 од затверджено перелік видів публічної інформації, якою володіє Управління ОСОБА_4 банку України у Львівській області та яка підлягає оприлюдненню, серед переліку такої інформації зазначено Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм права, відповідач в даному випадку, є розпорядником публічної інформації, яка має суспільний інтерес і не може бути обмежена в доступі (не відноситься до категорії інформації з обмеженим доступом), доказів оприлюднення вказаного положення відповідачем до суду не надано, що вказує на порушення відповідачем права позивача на доступ до інформації і є підставою для задоволення позову в частині позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_4 банку України оприлюднити Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України, зокрема, розмістити на офіційному порталі ОСОБА_4 банку України (www.bank.gov.ua) тексти постанови Правління ОСОБА_4 банку України від 01.02.2010 року № 36 «Про затвердження Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України» та саме Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України (із змінами і доповненнями).

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_4 Банку України витребувати у банківських установ (їх філій, підрозділів тощо) м. Львова інформацію про наявні у них чинні фінансові договори тощо, а також про укладені в минулому такі договори чи інші документи (починаючи з 2000 року, навіть за умови, що фінансові зобовязання по них були погашені, продані/переуступлені іншим юридичним/фізичним особам тощо) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 Конституції України, ст. 6 Закону № 2939-VI основною функцією ОСОБА_4 банку України є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

При виконанні своєї основної функції ОСОБА_4 банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.

ОСОБА_4 банк у межах своїх повноважень сприяє стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

ОСОБА_4 банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті (ст. 6 Закону № 2939-VI).

Згідно зі ст. 7 Закону № 679-XIV ОСОБА_4 банк виконує такі функції:

1) відповідно до розроблених ОСОБА_9 ОСОБА_4 банку України Основних засад грошово-кредитної політики визначає та проводить грошово-кредитну політику;

2) монопольно здійснює емісію національної валюти України та організує готівковий грошовий обіг;

3) виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування;

4) встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна;

5) організовує створення та методологічно забезпечує систему грошово-кредитної і банківської статистичної інформації та статистики платіжного балансу;

6) регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками;

7) визначає напрями розвитку сучасних електронних банківських технологій, створює та забезпечує безперервне, надійне та ефективне функціонування, розвиток створених ним платіжних та облікових систем, контролює створення платіжних інструментів, систем автоматизації банківської діяльності та засобів захисту банківської інформації;

8) здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі;

9) здійснює погодження статутів банків і змін до них, ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках, веде Державний реєстр банків, Реєстр аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків;

10) веде офіційний реєстр ідентифікаційних номерів емітентів платіжних карток внутрішньодержавних платіжних систем;

13) представляє інтереси України в центральних банках інших держав, міжнародних банках та інших кредитних установах, де співробітництво здійснюється на рівні центральних банків;

14) здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію ОСОБА_4 банку на здійснення валютних операцій;

15) забезпечує накопичення та зберігання золотовалютних резервів та здійснення операцій з ними та банківськими металами;

16) аналізує стан грошово-кредитних, фінансових, цінових та валютних відносин;

17) організує інкасацію та перевезення банкнот і монет та інших цінностей, видає ліцензії на право інкасації та перевезення банкнот і монет та інших цінностей;

18) реалізує державну політику з питань захисту державних секретів у системі ОСОБА_4 банку;

19) бере участь у підготовці кадрів для банківської системи України;

20) визначає особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи ОСОБА_4 банку;

21) вносить у встановленому порядку пропозиції щодо законодавчого врегулювання питань, спрямованих на виконання функцій ОСОБА_4 банку України;

22) здійснює методологічне забезпечення з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю;

22-1) здійснює відповідно до компетенції повноваження у сфері депозитарного обліку;

22-2) забезпечує облік і зберігання переданих йому цінних паперів та інших коштовностей, що конфісковані (заарештовані) на користь держави та/або таких, які визнані безхазяйними, для чого може відкривати рахунки в цінних паперах у депозитарних установах;

23) здійснює інші функції у фінансово-кредитній сфері в межах своєї компетенції, визначеної законом;

25) визначає порядок здійснення в Україні маршрутизації, клірингу та взаєморозрахунків між учасниками платіжної системи за операціями, які здійснені в межах України із застосуванням платіжних карток, емітованих банками-резидентами;

26) створює Засвідчувальний центр для забезпечення реєстрації, засвідчення чинності відкритих ключів та акредитації центрів сертифікації ключів, визначає порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису в банківській системі України та суб'єктами переказу коштів;

27) видає ліцензії небанківським фінансовим установам, які мають намір стати учасниками платіжних систем, на переказ коштів без відкриття рахунків та відкликає їх відповідно до законодавства;

28) веде реєстр платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури;

29) здійснює нагляд (оверсайт) платіжних систем та систем розрахунків;

30) здійснює державне регулювання та нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення за небанківськими фінансовими установами-резидентами, які є платіжними організаціями та/або членами/учасниками платіжних систем у частині надання ними фінансової послуги щодо переказу коштів на підставі відповідних ліцензій, зокрема ОСОБА_4 банку України (крім операторів поштового зв'язку в частині здійснення ними переказу коштів).

Як вбачається зі змісту запита та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 банк України не володіє інформацією, яку просять надати позивачі, для цього позивачі просять ОСОБА_4 банк України зібрати таку інформацію у банківських установ (їх філій, підрозділів тощо) м. Львова.

Разом з тим, з огляду на положення статей 6 та 7 Закону України Про ОСОБА_4 банк України, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 банк України не наділений повноваженнями витребовувати у банківських установ (їх філій, підрозділів тощо) м. Львова інформацію про наявні у них чинні фінансові договори тощо, а також про укладені в минулому такі договори чи інші документи, з метою передачі такої інформації фізичним чи юридичним особам.

Посилання позивачів, що згідно ст. 57 Закону України Про ОСОБА_4 банк України, ОСОБА_4 банк України має повноваження на здійснення запитів щодо витребування у банківських установ (їх філій, підрозділів тощо) м. Львова інформацію про наявні у них чинні фінансові договори, суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Так, статтею 57 Закону України Про ОСОБА_4 банк України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для здійснення своїх функцій ОСОБА_4 банк має право безоплатно одержувати від банків, учасників банківських груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію ОСОБА_4 банку, а також від осіб, стосовно яких ОСОБА_4 банк здійснює наглядову діяльність відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій.

Для підготовки банківської та фінансової статистики, аналізу економічної ситуації ОСОБА_4 банк має право безоплатно отримувати необхідну інформацію від органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання усіх форм власності.

Отримана інформація не підлягає розголошенню, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вказана норма дає право ОСОБА_4 банку України отримувати інформацію від банківських установ про їх діяльність та пояснення стосовно проведених операцій виключно для здійснення своїх функцій та не передбачає повноважень щодо збирання та розповсюдження інформації на вимогу фізичних чи юридичних осіб, відтак, у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання надати позивачам офіційну відповідь, в якій відобразити отриману ОСОБА_4 банком України інформацію згідно пункту 2.2 позовних вимог, суд зазначає що, зазначена вимога є похідною від первинної позовної вимоги, обґрунтованість якої судом не встановлена, а тому така не підлягає задоволенню.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобовязати ОСОБА_4 України оприлюднити постанову Правління ОСОБА_4 банку України від 01.02.2010 року № 36 «Про затвердження Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України» та Положення про філії (територіальні управління) ОСОБА_4 банку України.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 (79010, м. Львів, вул. Лісна,8а/2) 73 (сімдесят три) гривні 10 копійок судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Гулкевич І.З.