Справа № 2а-1/10
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/9991/62720/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Білуги С.В.,

секретар судового засідання: Пінчук І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги та компенсації втрати частини грошових доходів

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Брянківського міського суду Луганської області від 27 січня 2010 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 5 липня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила з урахуванням уточнення позовних вимог:

поновити строк звернення до суду;

визнати незаконними дії та бездіяльність управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги як члену сім'ї померлого інваліда війни за 2001 - 2008 роки в розмірі, визначеному частиною п'ятою статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин; далі - Закон № 3551-XII);

зобов'язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області призначити та нарахувати щорічну разову грошову допомогу до 5 травня члену сім'ї померлого інваліда війни ОСОБА_2 за 2001 - 2008 роки, виходячи з мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму в розмірі 669 грн, у сумі 26760 грн;

стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області на її користь щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2001 - 2008 роки в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 669 грн, у сумі 26760 грн;

стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області на її користь прострочену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2001 року по 2008 рік з урахуванням облікової ставки Національного банку України в розмірі 12 % річних у сумі 6362,17 грн, 3 % річних у сумі 1590,54 грн, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 25478,85 грн;

зобов'язати Головне управління Державного казначейства України у Луганській області забезпечити виконання судового рішення відповідними коштами.

Постановою Брянківського міського суду Луганської області від 27 січня 2010 року позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області щодо ненарахування та несплати ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 у 2006 - 2008 роках щорічної разової грошової допомоги як члену сім'ї померлого військовослужбовця. Зобов'язано відповідача призначити, нарахувати та сплатити за рахунок коштів Державного бюджету України ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 несплачені суми щорічної разової грошової допомоги як члену сім'ї померлого військовослужбовця: за 2006 рік в сумі 130 грн; за 2007 рік в сумі 2050,30 грн, за 2008 рік в сумі 2405 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 5 липня 2011 року постанову суду першої інстанції змінено. Позов задоволено частково. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради Луганської області здійснити нарахування та виплату за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 неотриманої у 2008 році суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, встановленої станом на 1 квітня 2008 року в розмірі 481 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2001 - 2007 роки відмовлено в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нове - про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено, що ОСОБА_2 має статус члена сім'ї померлого інваліда війни.

Частиною п'ятою статті 15 Закону № 3551-XII встановлено, що щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 4 пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI частину п'яту статті 15 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12 березня 2008 року № 183 установлено, що у 2008 році виплата разової грошової допомоги членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, які не одружилися вдруге, здійснюється у розмірі 170 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту «б» підпункту 4 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними.

Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, тобто законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Положення частини третьої статті 28 Закону № 1058-ІV щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка передбачена частиною п'ятою статті 15 Закону № 3551-XII, застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про те, що грошова допомога до 5 травня за 2008 рік члену сім'ї померлого інваліда війни ОСОБА_2 повинна виплачуватися органом праці та соціального захисту населення у розмірі, встановленому частиною п'ятою статті 15 Закону № 3551-XII у редакції станом на 22 травня 2008 року з урахуванням положень частини третьої статті 28 Закону № 1058-ІV.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог за 2001 - 2007 роки, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивач пропустила річний строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення до суду), не довівши суду поважність його пропуску, а доводи, якими позивач обґрунтовує пропуск строку звернення до суду, є неповажними.

В доводах касаційної скарги позивач посилається на частину другу статті 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року № 2109-III. Проте цей Закон не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки він гарантує право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам. Крім цього, приписи зазначеної норми регулюють виплату за минулий час уже нарахованих сум державної соціальної допомоги, однак не виплачених з вини органу соціального захисту. Натомість застосуванню підлягають статті 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки право позивача на отримання сум допомоги відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, оскільки грошова допомога до 5 травня виплачується раз на рік, тобто має разовий характер.

Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог щодо сплати боргу з урахуванням облікової ставки Національного банку України та 3 % річних від простроченої суми, оскільки при вирішенні публічно-правового спору, в якому заявлена вимога про відшкодування шкоди, зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною третьою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Позивач у поданій касаційній скарзі просить, зокрема, стягнути з відповідача витрати, пов'язані з одержанням правової допомоги, у розмірі 100 грн, що не було предметом розгляду у суді першої інстанції, тому зазначена позовна вимога у касаційному порядку розгляду не підлягає.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Брянківського міського суду Луганської області від 27 січня 2010 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 5 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Білуга С.В.