Справа № 805/912/15-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/912/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

У Х В А Л А

29 липня 2015 року Справа № 805/912/15-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши розглянувшив порядку письмового провадженнязаяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» про відстрочення виконанняпостанови суду по справі № 805/912/15-а за адміністративним позовом Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» м. Добропілля

про: стягнення заборгованості з єдиного податку у розмірі 852,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Добропільська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» м. Добропілля простягнення заборгованості з єдиного податку у розмірі 852,60 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 р. позовні вимоги Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» м. Добропілля пропро стягнення заборгованості у загальному розмірі 132 238,98 грн., з яких: з податку на додану вартість у розмірі 123855,74 грн., з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 8383,24 грн.задоволено в повному обсязі.

20.07.2015 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» надійшла заява про відстроченнявиконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року по справі № 805/912/15-а за позовом Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» м. Добропілля про стягнення заборгованості у загальному розмірі 132238,98 грн., з яких: з податку на додану вартість у розмірі 123855,74 грн., з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 8383,24 грн.

Представник заявника у судовому засідання не з’явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Представник позивача надав клопотання відповідно до якого просив суд відкласти розгляд справи щодо розгляду заяви представника відповідача. Чого відкласти?????

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленнямдержавноговиконавцяабосторонивиконавчогопровадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд зазначає, щовідстрочення виконання судового рішення у судовому порядку пов’язується з об’єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення в повному обсязі. Вказані обставини, можуть мати, як суб’єктивний так і об’єктивний характер, але повинні бути єдині в своїй суті – ускладнювати виконання рішення або робити його неможливим.

Слід зазначити, що рішення суду за своєю суттю є актом органу судової влади, який наділено силою закону, що робить його обов’язковим до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами на всій території України. Іншими словами, набираючи законної сили судовий акт наділяється примусово-владним характером, що вимагає від сторін виконавчого провадження та органів державної виконавчої служби вжиття всіх необхідних заходів до його негайного, повного та належного виконання. За таких обставин надання боржнику відстрочення та розстрочення виконання судового рішення є виключною мірою оскільки може суттєво послабити його силу.

Водночас, оскільки заява про відстрочення тарозстрочення виконання судового рішення розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, заявник повинен надати суду докази в підтвердження обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду.

Тобто, на відповідача покладається обов’язок доказування перед судом наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду та доведення, що в ситуації, яка склалася присутній саме винятковий випадок, коли необхідно задовольнити заяву про відстрочення виконання постанови адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення не надано доказів, які б вказував на неможливість його виконання, або підтверджував наявність обставин, які ускладнюють таке виконання.

Суд зауважує, що посилання відповідача на те, що в зв’язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області на підприємстві склалося тяжке матеріальне становище, жорстокість умов господарювання в умовах проведення АТО, втрата основних контрагентів та ринків збуту, затримки с оплати кінцевими споживачами продукції, а також зростання цін на електроенергію та основні матеріали, девальвація гривні – все це негативно позначилось на економіці підприємства не є достатнім для прийняття рішення про відстрочення та розстрочення виконання судової постанови.

Приймаючи до уваги той факт, що спірні правовідносини стосуються сплати обов’язкових зборів та платежів до Державного бюджету України, а також виходячи з обставин справи, які полягають у порушенні підприємством встановлених законом загальнообов’язкових правил поведінки суб’єкта господарювання із сплати податків, що не залежить від результатів його господарської діяльності, суд відхиляє заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду в повному обсязі, з наступним обґрунтуванням.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За приписами п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 Податкового кодексу України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 100.5 с. 100 Податкового кодексу України визначено, що підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

В свою чергу вичерпний перелік обставин, що свідчить про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затверджений постановою КМУ від 27.12.2010 року № 1235.

Відповідно до п. 100.9 ст. 100 ПК України рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов’язань чи податкового боргу стосовно загальнодержавних податків та зборів на строк, що виходить за межі одного бюджетного року, приймається керівником (заступником керівника) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політки.

Пунктом 100.13 статті 100 ПК України встановлено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов’язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Так, Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) платників податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2012 року №1263 (далі – Порядок), в пункті 1.4 закріплює, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу державної податкової служби та укладено договір про розстрочення (відстрочення). Визначення сум грошових зобов’язань (податкового боргу), що підлягають розстроченню (відстроченню), здійснюється за даними автоматизованої інформаційної системи, що ведеться органами державної податкової служби.

Суд зазначає, що а ні позивачем, а ні відповідачем не надано суду доказів звернення відповідачем до органу Державної податкової служби про надання розстрочення або відстрочення сплати податкового боргу, а також рішення, яке може бути прийнято податковим органом за результатом розгляду такої заяви з урахуванням повноважень наданих Державному податковому органу.

Таким чином суд зазначає, що матеріали справи не містять ані доказів існування у відповідача обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення у нього податкового боргу, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1235, ані певного економічного обґрунтування, яке б свідчило про можливість погашення ним податкового боргу у майбутньому.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» про відстрочення виконанняпостанови суду по справі № 805/912/15-а.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Узадоволеннізаяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнотранс» про відстрочення виконанняпостанови суду по справі № 805/912/15-а – відмовити в повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Олішевська B.В.