Справа № 2а-402/10/0870
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2010-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2010 року 10 год. 21 хв. Справа № 2а-402/10/0870

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лазаренко М.С.

при секретарі Гончаренко Н.А.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №07-01-14-23/5969 від 24.12.2009.)

від відповідача1: Косас ОСОБА_2 (довіреність №9999 від 14.01.2010р.)

від відповідача 2: не зявився

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Запорізької митниці

до: Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

Старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3

про визнання неправомірними дії, скасування постанови та зобовязання прийняти до виконання постанову у справі про порушення митних правил

ВСТАНОВИВ:

Запорізька митниця звернулася з адміністративним позовом до Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управіління юстиції ОСОБА_3, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2009 року та зобовязання прийняти до виконання постанову в справі про порушення митних правил №0300/11200/09, посилаючись на те, що оскільки відповідно до п.4 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення звертаються до виконання протягом трьох місяців, а згідно ст. 400 Митного кодексу України не підлягає виконанню постанова митного органу про накладення стягнення за порушення митних правил, якщо її не було звернуто до викгнання протягом трьох місяців з дня винесення, таким чином, вимоги щодо строку предявлення виконавчого документу до виконання встановлені на рівні законодавчства і додатково заначатися не повинні, вказуючи, що форма постанови у справі про порушення митних правил затверджена наказом Державної митної служби України від 21 квітня 2003 року №261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 травня 2003 року за №34/7669 «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил», яким не передбачено заазначати строк предявлення виконавчого докуменрта до виконання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та дала пояснення в обґрунтування позову аналогічні викладеним у позовній заяві.

Предстанвиком відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні 26.01 2010 року подані заперечення проти позову, відповідно до яких позов не визнають та просять у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що після отримання виконавчого документу, а саме постанови Запорізької митниці №0300/11200/09 від 06.10.2009 про стягнення з ОСОБА_4 штрафу на користь держави в розмірі 140 грн., 27.11.2009р. державним виконавцем Шулим А.О. було розглянуто матеріали справи та керуючись п.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, у звязку з невідповідністю виконавчого документа ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не зазначено дату набрання рішення чинності та строк пердявлення виконавчого документу до виконання.

В судовому засіданні 01.02.2010 року представник відповідача 1 дала аналогічні пояснення, просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2009р. Запорізькою митницею подано до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції заяву про примусове виконання постанови №0300/11200/09 виданої 06.10.2009р. Державною митною службою України про стягнення з ОСОБА_5 штрафу на користь держави у розмірі 140 грн.

27.11.2009р. старшим державним виконавецем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3, розглянувши предявлений Запорізькою митницею виконавчий документ винесено постанову №1996/7 про відмову у відкритті виконавчого провадженн (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі невідповідності виконавчого документа ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутній строк предявлення виконавчого провадження документу до виконання та дата набрання рішенням чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, дана постанова отримана позивачем 09 грудня 2009р., що підтверджується штампом Запорізької митниці з вхідним номером.

17.12.2009р. за вих.№07-01-14-23/5845 Запорізькою митницею до начальника Орджонікідзевського відділу державної виокнавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 подано скаргу на неправомірні дії державного виконавця, згідно якої просить скасувати постанову старшого державного виконавця Шулим А.О. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2009р.

25.12.2009р. за вих. №9595/7 начальником Орджонікідзевського відділу державної виокнавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 надано відповідь на скаргу Запорізької митниці, відповідно до якої порушення з боку старшого державного виконавця Шулим А.О. під час виконання постанови №0300/11200/09 від 06.10.2009р. про стягнення з ОСОБА_5 штрафу на користь держави у розмірі 140 грн. не виявлено.

Відповідно до ч.1. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений принцип встановлений частиною 2 статті 19 Конституції України та є основою діяльності всіх державних органів та їх посадових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Згідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, зокрема постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У виконавчому документі, згідно вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Як вбачається з постанови в справі про порушення митних правил №0300/11200/09 від 06.10.2009р. прийнятою Державною митною службою України, про стягнення з ОСОБА_4 штрафу у розмірі 140 грн. дана постанова не містить дати набрання чинності рішення та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Посилання позивача на наказ Державної митної служби України від 21.04.2003р. №261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2003р. за №348/7669, «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил», яким затверджено форму постанови у справі про порушення митних правил суд вважає необгрунтованим, оскільки у листі від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-08-19 Міністерство юстиції України розяснило, що колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту). Зокрема, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. У разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Як зазначалося вище, у рамках даних правовідносин спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про виконавче провадження» та має вищу юридичну силу щодо наказу Державної митної служби України від 21.04.2003р. №261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2003р. за №348/7669, «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил».

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова , якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови в повному обсязі з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко

Постанову виготовлено у повному обсязі 05 лютого 2010 року.