Справа № 813/2583/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року № 813/2583/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Україна» до Львівської митниці ДФС, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Україна» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління державної казначейської служби України у Львівській області, у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 209000011/2015/900025/1 від 17.04.2015 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2015/00212 від 17.04.2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Львівською митницею необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за ціною договору. Вказано, що така відмова є протиправною, оскільки застосування відомостей митного органу щодо вартості товару є неправомірним, а декларантом представлено всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору. Зазначено, що відповідачем у порядку консультації не зверталася увага Товариства на розбіжності в транспортних документах; наявна помилка в номері і даті договору у заявці на перевезення вантажу із зазначеною в ВМД митною вартістю товару не має причинового звязку; позивачем надавались інші документи на підставі яких можна було б встановити достовірність числових значень митної вартості товару.

Відповідач позов заперечив. У запереченнях зазначив, що при розгляді товаросупровідних документів, які відносяться до основного переліку згідно з положеннями статті 53 Митного кодексу України, були виявлені розбіжності, а саме: відсутній договір на який була вказівка у заявці на перевезення вантажу; договір на перевезення на транспортне обслуговування був протермінований; відсутній пакувальний лист, який згідно з контрактом був обовязковий до подання. У звязку з наведеним Львівська митниця відмовила Товариству у митному оформленні за заявленою митною вартістю та правомірно прийняла рішення про коригування митної вартості.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив. Зазначив, що за результатами процедури консультації проведеної з декларантом відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості, а митну вартість товарів визначено за другим методом визначення митної вартості. Джерелом для її визначення була МД від 10.03.2015 року по якій позивач раніше розмитнював аналогічний товар та самостійно визначав митну вартість. Зазначив, що обовязок доведення митної вартості товарів лежить на позивачеві. Вказав, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа в судове засідання уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25.03.2015 року між AUTOPART S.A. (Продавець) та ТзОВ «ОСОБА_3 Україна» (Покупець) укладено контракт поставки № 25-03, відповідно до якого продавець зобовязується продати покупцю, а покупець зобовязується купити автомобільні товари в тому числі акумуляторні батареї та їх частин відповідно до рахунків. Номенклатура і кількість товару, що постачається відповідає рахункам на кожну поставку. Продавець продає покупцю товар в асортименті і за цінами, що відповідають рахункам на кожну поставку.

З метою митного оформлення товару, придбаного за вказаним вище контрактом, позивач 17.04.2015 року подав до Львівської митниці ДФС вантажну митну декларацію № 209120000/2015/813932 із визначенням митної вартості товару в розмірі 30 289,44 Євро за ціною господарської операції (першим методом).

На підтвердження заявленої митної вартості товару та права на розмитнення товарів до декларації позивачем було додано: уніфіковану митну квитанцію МД-1 від 17.04.2015 року; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 19.03.2015 року; CMR від 16.04.2015 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги ЛВ-000378 від 16.04.2015 року; калькуляцію транспортних витрат від 16.04.2015 року; прайс-лист виробника товару від 02.04.2015 року; інвойс FAE/SO/2015/4/1/015 від 16.04.2015 року; зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу № 25-03 від 25.03.2015 року; договір (контракт) про перевезення № 25/12/12 від 25.12.2012 року; інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 16.04.2015 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 16.04.2015 року; декларацію про походження товару № 3105 від 16.04.2015 року; заявку на транспортне перевезення від 15.04.2015 року; рішення органу з сертифікації № 1.0 від 03.04.2015 року; копію митної декларації країни відправлення № 15PL402010T0129678 від 16.04.2015 року.

Повідомленням митниці позивачу запропоновано подати додаткові документи згідно з статтею 53 Митного кодексу України (далі МК України), а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Оскільки позивачем не було надано відповідних документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000011/2015/900025/1 від 17.04.2015 року, у якому зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у звязку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, вказаних в частині 2-3 статті 53 МК України (висновки про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини). Вказано, що під час розгляду документів були встановлені розбіжності в транспортних документах. Заявка на перевезення вантажу № 15/04/15 від 15.04.2015 року посилається на договір № 03/03/15 від 03.03.2014 року, який відсутній в поданих документах і не наданий для митного оформлення. Договір про перевезення № 15/12/12 на транспортне обслуговування від 25.12.2012 року є протермінованим згідно з розділом 9 цього договору. Відповідно до частини 3 статті 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Не можливо застосувати основний метод визначення митної вартості, застосовано метод 2а (стаття 59 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № 209120000/2015/813177 від 10.03.2015 року.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2015/00212 від 17.04.2015 року відповідачем відмовлено у митному оформленні товарів.

Не погодившись з діями відповідача щодо розмитнення товару за другим методом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з статтею 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Статтею 52 цього Кодексу зазначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобовязаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 53 МК України передбачає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 цього Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У статті 57 МК України закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з частиною першою цієї статті, митна вартість визначається за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Приписами частин 2 - 5 статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною 2 статті 58 МК України. Відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що контролюючі органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між контролюючим органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості відповідно до статей 58-63 МК України що повинні застосовувати митні органи.

Виходячи із зазначеного суд вважає, що у разі незгоди митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 57 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, під час яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних мотивів.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2011року, 7 лютого 2011 року, 14 листопада 2011 року, 6 лютого 2012 року, 11 вересня 2012 року №№21-56а10, 21-76а10, 21-213а11, 21-418а11, 21-245а12.

Суд погоджується з зауваженнями представника відповідача, що згідно з нормами МК України обовязок доведення митної вартості товарів лежить на позивачеві.

Однак, як зазначив Вищий адміністративний суд у постанові від 25.03.2015 року справа К/800/34520/14 при цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Отже, встановивши розбіжності та за наявності сумнівів у поданих документах відповідач повинен був їх витребувати.

Судом встановлено, що в процесі консультації відповідача з позивачем повідомленням позивачу запропоновано подати додаткові документи згідно з статтею 53 МК України, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Однак, як зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів: у звязку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, вказаних в частині 2-3 статті 53 МК України (висновки про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини) у митному оформленні відмовлено.

Вказані у рішенні розбіжності, такі як відсутність договору на який була вказівка у заявці на перевезення вантажу; наявність протермінованого договору на перевезення на транспортне обслуговування; відсутність пакувального листа, який згідно з контрактом був обовязковий до подання не були доведені до декларанта під час консультації.

Наявність таких неточностей та помилок при заявленні до митного оформлення не була відома позивачу, оскільки не була належним чином повідомлена контролюючим органом під час консультації. Тому позивач був позбавлений можливості надати митному органу додаткові документи, які спростовують виявлені останнім розбіжності.

Зазначена відповідачем інформація мала неконкретний характер, не розкрила повною мірою тих невідповідностей у поданих документах, які нібито були виявлені митним органом, що унеможливлювало надання позивачем пояснень з цього приводу та усунення відповідних недоліків шляхом подання додаткових документів.

Судом встановлено, що заявка на перевезення вантажу містить помилку в частині посилання на договір № 25/12/12 від 25.12.2012 року, а строк договору № 25/12/12 від 25.12.2012 року на транспортне обслуговування додатковою угодою продовжений до 31.12.2015 року.

При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм не надав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Отже, відповідачем в порушення приписів митного законодавства не було проведено належної процедури консультацій з декларантом для обрання обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів, що є порушенням прав декларанта.

Суд враховує той факт, що рішення про коригування митної вартості приймається у випадку, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Однак, митний орган у рішенні про коригування митної вартості не вказав, яку саме розбіжність в ціні товару він виявив, не встановив наявність застережень, передбачених у частині першій статті 58 МК України, що виключали б можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів, а отже не доводів щодо існування розбіжностей, що підтверджують числові значення складових митної вартості у наданих позивачем документах.

Суд враховує зауваження представника позивача на той факт, що при коригуванні митної вартості джерелом інформації слугувала МД № 209120000/2015/813177 від 10.03.2015 року, яку позивач надавав при митному оформленні попередньої партії товару по аналогічному контракту поставки, де товар був розмитнений за ціною договору, в свою чергу розбіжності у цінах заявленої митної вартості в інвойсах були відсутні.

Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Правильність визначення товариством митної вартості товару за ціною договору, а також можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем. Підстав, які б викликали сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача у зв'язку з порушенням визначеного статтею 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем за результатом контролю митної вартості товару, поданому позивачем до митного оформлення, всупереч вимогам МК України не витребувано у декларанта додаткових документів на підтвердження такої вартості, не проведено належної процедури консультації щодо вибору методу визначення митної вартості, необґрунтовано прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, а тому митниця протиправно відмовила позивачу у митному оформленні товарів шляхом прийняття оскаржуваної картки відмови.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Україна» 182,70 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Львівською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів № 209000011/2015/900025/1 від 17.04.2015 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2015/00212 від 17.04.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Україна» 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.