Справа № 2а-2452/10/1670
Суддя: В.В. Амельохін
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2010 року м. ПолтаваСправа № 2а-2452/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Амельохіна В.В.,

при секретарі Чудак В.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнсон" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2010 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнсон" про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені посилаючись на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Товариству з обмеженою відповідальністю " Юнсон" на 2009 рік встановлено норматив для працевлаштування інвалідів в кількості 4 робочих місць. Згідно даних, наданих відповідачем у звіті за формою № 10-ПІ, на підприємстві працює одна особа з обмеженими фізичними можливостями.

Отже, відповідачем не виконано норматив робочого місця по працевлаштуванню інвалідів. У звязку з чим позивач просив стягнути з відповідача відповідно до вимог статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні адміністративно-господарські санкції в сумі 43738,32 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій в сумі 642,88 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ТОВ «Юнсон» виконано абсолютно всі обовязки покладені на підприємство Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», а саме: підприємством створювались робочі місця, своєчасно надавалась інформація в міський центр зайнятості та в обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується документально та в свою чергу спростовує твердження позивача.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, який становить чотири відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до форми 10-ПІ Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Товариства з обмеженою відповідальністю " Юнсон" у 2009 році становила 107 осіб, тобто, норматив для працевлаштування інвалідів складав чотири робочих місця. У 2009 році у відповідача працювала одна особа з обмеженими фізичними можливостями.

Статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено обов'язок підприємств (об'єднань), установ і організацій, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форм власності і господарювання, де середньооблікова кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 Закону, щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно частини 2 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 №420 Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН „Звіт про наявність вакансій, яка відповідно до пункту 4 статті 20 Закону України Про зайнятість населення подається роботодавцями до державної служби зайнятості щомісячно.

У графі 15 цього Звіту наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до статті 5 Закону України "Про зайнятість населення", із змінами та доповненнями, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

З огляду на викладене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування про створені роботодавцем робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Цей звіт є водночас і запитом про направлення до роботодавця інвалідів для працевлаштування, оскільки центр зайнятості, отримавши інформацію від інвалідів насамперед про їх бажання працювати, а від роботодавця про намір та можливості працевлаштувати інвалідів, не тільки має змогу, а й зобовязаний відреагувати на можливості конкретного роботодавця забезпечити інвалідів певною працею та бажання конкретних інвалідів реалізувати своє право на працевлаштування з врахуванням індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, наявних у них кваліфікації та знань. До такого висновку можна дійти, виходячи зі змісту норм статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та пункту 2 статті 19 Закону України Про зайнятість населення.

Згідно статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні Державна служба заянятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 статті 19 Закону України Про зайнятість населення Державна служба зайнятості має право направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, а інвалідів, крім того, - відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Впродовж 2009 року відповідачем щомісячно подавались звіти за формою № 3-ПН до Полтавського міського центру зайнятості, що підтверджено листом цього центру від 14.06.2010 № 04-5162, наявним в матеріалах справи та копіями зазначених звітів.

Як встановлено в судовому процесі та підтверджується матеріалами справи відповідачем були виконані всі вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а саме протягом 2009 року відповідачем були створені робочі місця відповідно до встановленого нормативу, також вчасно подавались до Полтавського міського центру зайнятості звіти про наявність робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів, що в свою чергу підтверджується листом Полтавського міського центру зайнятості №04-5160 від 14.06.2010 згідно якого вбачається, що до відповідача зверталась одна особа з обмеженими можливостями, для працевлаштування за професією провізора, якій було відмовлено в працевлаштуванні у звязку з відсутністю спеціальної освіти.

Позивачем не було доведено, що місця, які передбачені для інвалідів, не зайняті саме з власної вини відповідача, тобто що він відмовив у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до підприємства відповідача або які були направлені центром зайнятості.

Отже, відповідачем виконано обовязок щодо створення робочих місць для інвалідів, а обовязок щодо працевлаштування інвалідів покладений як на відповідача - роботодавця, так і на державний орган зайнятості. При цьому у відповідача такий обовязок виникає після звернення інвалідів до відповідача безпосередньо або через державний орган зайнятості, а у державного органу зайнятості після реєстрації інвалідів в центрі зайнятості та виконання відповідачем обовязку щодо надання інформації про наявність вакантних місць, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Принципом юридичної відповідальності є вина в порушенні законодавчо встановленого імперативного правила поведінки. За правилом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідач створив робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомляв орган працевлаштування інвалідів про створення робочого місця для інваліда та про потребу в його працевлаштуванні, що підтверджує вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення та відсутність вини відповідача у невиконанні вказаного нормативу.

При відсутності в діях відповідача складу правопорушення, елементами якого є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками, відсутні законні підстави застосовувати до відповідача міру відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій та пені відповідно до статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнсон" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга може бути подана у 20-денний строк після подачі заяви про апеляційне оскарження в порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 21.06.2010.

Суддя В.В. Амельохін