Справа № 821/877/15-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/877/15-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Запорожана Д.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Цюрупинське лісомисливське господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Цюрупинське лісомисливське господарство» про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 26644,93 грн. та пені у сумі 23,97 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині підстав відмови у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2015 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року та направлено на новий розгляд справу за вищевказаним адміністративним позовом.

В ухвалі від 12 лютого 2015 року Вищим адміністративним судом України зазначено, що суд апеляційної інстанцій вказуючи про повне утримання ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» за кошти державного бюджету, не зазначив, якими саме обставинами та належними доказами у справі це підтверджується, а тому під час нового розгляду справи необхідно встановити, чи відповідач повністю утримується за рахунок коштів державного бюджету та, відповідно, звільнений від обовязку сплачувати адміністративно-господарські санкції відповідно до положень статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року вказаний адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вищезазначену постанову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення повістки про виклик до суду (а.с.139), в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання, також, не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення повістки про виклик до суду (а.с.138), причини неприбуття суду не відомі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 20.02.2014 року було подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, відповідно до якого середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 227 осіб.

Установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 9 місць.

Як відображено у вказаному звіті, протягом вищезазначеного періоду підприємством працевлаштовано лише 8 інвалідів.

З огляду на викладене, враховуючи, що середньорічна заробітна плата на підприємстві згідно зі звітом за Формою № 10-ПІ за 2013 рік складає 6048400 грн., позивач нарахував відповідачу адміністративно-господарську санкцію в сумі 26644,93 грн. за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів (розрахунок (а.с.5)).

Також, в звязку з тим, що відповідач самостійно не сплатив суму адміністративно-господарських санкцій, позивач нарахував йому пеню в розмірі 23,97 грн.

Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачені позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 26668,90 грн.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» було виконано вимоги чинного законодавства по створенню робочих місць для інвалідів та систематично інформовано районний центр зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах на вільні робочі місця.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, також подають (надсилають) копію довідки органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ. Оригінал довідки пред'являється під час подання звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів. У разі надсилання звіту поштою копія довідки засвідчується нотаріально.

З огляду на викладене, враховуючи, що ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» тільки частково, а саме на 70%, утримується за рахунок коштів державного бюджету, у зв'язку з чим не отримувало довідку органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ та не є неприбутковою установою, що підтверджується відповідними письмовими поясненнями представника відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови невиконання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідно до ст. 20 вказаного Закону повинно сплачувати адміністративно - господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем здійснені всі передбачені законодавством заходи щодо працевлаштування інвалідів у 2013 році, що унеможливлює покладення на підприємство відповідальності у вигляді штрафних санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 названої статті підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або безпосереднім зверненням інваліда до підприємства, або зверненням інваліда до державної служби зайнятості з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії.

При цьому, на підприємство, установу чи організацію покладено обов'язок створення робочих місць та інформування про це органів зайнятості у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, виходячи з обчислених показників установленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме потребі у дев'яти працівниках, відповідачем направлялись до Цюрупинського районного центру зайнятості Звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН, в тому числі для працевлаштування інвалідів.

Згідно листа Цюрупинського районного центру зайнятості від 09.04.2014 року № 17-07/543, наданого у відповідь на лист Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 21.03.2014 року № 01-10/176, зазначається, що в 2013 році ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» про створення робочих місць та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, інформувало та приймало участь 22.03.2013 року у Міжрайонному ярмарку вакансій; надавало інформацію за формою № 3-ПН для працевлаштування інвалідів, а саме підприємством надано 4 вакансії робітника на лісокультурних (лісогосподарських) роботах; в 2013 року інваліди, які знаходилися на обліку в Цюрупинському РЦЗ, до ДП «Цюрупинське лісомисливське господарство» направлялися, результатами направлень є 1 відмова роботодавця (кандидатура не відповідає вимогам) та відмова особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем вживались заходи, передбачені законодавством, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, проте вказані дії не призвели до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2013 рік з незалежних від нього причин.

При цьому, позивачем не надано доказів щодо порушення товариством зобов'язань, передбачених ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Посилання позивача, як в заявленому адміністративному позові, так і в поданій апеляційній скарзі, як на підставу для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, на недостатність подання відповідачем до центру зайнятості відповідних звітів для виконання останнім обовязку щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати інвалідів для їх працевлаштування на створені робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, зазначені в частині 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». На підприємство ж покладається обов'язок надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, а також щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.

Отже, чинне законодавство не зобов'язує підприємства самостійно займатися працевлаштуванням інвалідів та з'ясовувати які саме інваліди потребують роботи.

За таких обставин, є необґрунтованим покладення на підприємство відповідальності у вигляді штрафних санкцій за неналежне виконання своїх обов'язків спеціально уповноваженими органами.

Такий висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного суду України щодо застосування спірних норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», зокрема, викладеною у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 02 квітня 2013 року у справі № 21-95а13.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Цюрупинське лісомисливське господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: Л.П. Шеметенко