Справа № 2а/1570/5638/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/9991/30023/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Південної митниці та Державної митної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 по справі №2а/1570/5638/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєпрікон"

до Південної митниці

до Державної митної служби України

за участі прокуратури Одеської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Південної митниці від 05.05.2011 № 125 та № 126, якими позивачеві визначено суму основного грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України у розмірі 32 735,50 грн. та фінансових санкцій - 8 183,88 грн. та суму основного грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість з товарів, що ввозяться на територію України у розмірі 137 489,10 грн. та фінансових санкцій - 34 372,27 грн. Також позивач просив визнати протиправним рішення Державної митної служби від 12.07.2011 про результати розгляду скарги.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями, Південна митниця та Державна митна служба України до Вищого адміністративного суду України подали касаційні скарги, в яких посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.

У поданих запереченнях на скарги позивач просить відхилити їх з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.

Судами першої і апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фахівцями контролюючого органу проведена невиїзна документальна перевірка позивача щодо стану дотримання законодавства України з питань митної справи, за підсумками якої складено акт від 19.04.2011 №0019/11/500000000/.

У ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем Закону України від 05.04.2001 № 2371-III "Про митний тариф України" та Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", яке з позиції митного органу полягало у безпідставному проведенні позивачем митного оформлення товару "рис" за кодом згідно УКТЗЕД на підставі вантажної митної декларації (далі - ВМД) від 27.06.2008 №500060736/8/001082, оскільки відбулася зміна коду вказаного товару на код , а відповідно і зміна рівня митної вартості, що і призвело до заниження ввізного мита на суму 32 735,50 грн. та ПДВ - на 137 489,10 грн.

На підставі акта перевірки Південна митниця прийняла оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб контролюючого органу зауваження до ВМД, поданих позивачем, були відсутні, а тому відповідач підтвердив правильність та достовірність заповнених ВМД, що підтверджується завершеним митним оформленням та пропуском товару через митний кордон України.

Скасовуючи податкове повідомлення митниці, суди правильно виходили з того, що відповідно до п. 10.3 ст. 10 Закону №168/97ВР платники податку, які імпортують товари на митну територію України, відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митними органами.

А відповідно до п. 35 ст. 1 Митного кодексу України визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, пов'язаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно ст. 313 Митного кодексу України класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з відомостями щодо коду товарної номенклатури, зазначеної імпортером, то відповідно в подальшому Митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим (невірним) визначенням коду товарної номенклатури.

Як вірно встановлено судами, під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб контролюючого органу зауваження до ВМД, у яких зазначено код класифікаційного групування УКТ ЗЕД, були відсутні та, крім того, правильність визначення коду товару підтверджено також і рішенням Південної митниці від 25.06.2008 № КТ-500/108/08 про визначення коду товару (а.с. 39), а тому відповідач підтвердив правильність та достовірність заповнених ВМД, що підтверджується завершеним митним оформленням та пропуском товару через митний кордон України.

Безпідставним є також і посилання відповідачів на ст. 69 Митного кодексу України, оскільки з аналізу вказаної норми вбачається, що митний контроль після завершення митного оформлення можливий лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України допущено порушення законодавства України, однак, в такому разі митний орган має довести (надати докази) подання позивачем неповної, недостовірної, неправдивої інформації митним органам при декларуванні товару. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем таких доказів надано не було.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржених податкових повідомлень - рішень.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційних скарг визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Південної митниці та Державної митної служби України відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 по справі №2а/1570/5638/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є.Маринчак

А.О. Рибченко