Справа № 2а-10369/10/0870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/9991/25801/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання <…>,

за участю представників позивача та відповідача <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 у справі № 2а-10369/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод кольорових сплавів"

до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов Товариства задоволено частково, оспорювані позивачем податкові повідомлення - рішення від 24.09.2010 № /0 і від 03.12.2310/1 визнано протиправними та скасовано в частині визначення Товариству суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 3 400 827,00 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2010.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено було встановлено ряд порушень у позивача, в тому числі і порушення п. 4.1 ст. 4, пп. 7.2.3 п. 7.2 пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011), внаслідок чого занижено ПДВ.

Такі висновки контролюючого органу вмотивовані зокрема тим, що господарські операції з купівлі - продажу брухту кольорових сплавів у контрагентів не спричинили реального настання юридичних наслідків, є нікчемними, оскільки контрагенти у ланцюгу постачальників не декларують свої податкові зобов'язання та/або в судовому порядку визнані банкрутами, не мають матеріально - технічних умов для здійснення відповідної господарської діяльності чи відсутні за місцем реєстрації.

Вказані обставини зафіксовані у акті перевірки від 13.09.2010, на підставі якого контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.09.2010 № /0 та наступне в часі податкове повідомлення-рішення у порядку адміністративного оскарження через дріб 1.

Аналіз норм Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011) дає підстави зробити висновок, що наявність у платника податків первинних документів (податкової накладної), оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, як підстава для формування податкового кредиту відповідно до вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, є достатніми, але не вичерпними, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій. Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Визначивши характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в частині, дослідив надані позивачем докази на спростування доводів податкового органу про недостовірність його даних податкового обліку, - договори, умови поставки товару (брухту), видаткові та прибуткові накладні, ТТН, реєстри отриманих податкових накладних, обігово - сальдові відомості рахунку 63/1 "розрахунки з вітчизняними постачальниками", платіжні документи, дані обсягів виробленої та реалізованої продукції з придбаного брухту, та дійшов висновку про реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем до складу податкового кредиту віднесено ПДВ. Також судом встановлено, що на момент вчинення господарських операцій контрагенти позивача мали спеціально податкову та господарську правосуб'єктність.

При цьому, вирішуючи спір суди цілком правильно надали оцінку факту здійснення господарської операції безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої позивачем було сформовано дані податкового обліку, зазначивши, з посиланням на положення Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011), що порушення контрагентами податкової дисципліни, тощо тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, і вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит. Також Закон № 168/97-ВР не ставить у залежність декларування платником податків податкового кредиту від фактичного перебування за місцем реєстрації контрагента.

Є безпідставними і доводи податкового органу про відсутність матеріально - технічної бази у контрагента позивача, оскільки наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеною угодою,

Посилання відповідача у акті перевірки та касаційній скарзі на статті 203, 215 Цивільного кодексу України є безпідставними, так як зазначені норми можуть використовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. В цьому випадку існують підстави для застосування ст. 228 Цивільного кодексу України із наслідками щодо нікчемності правочину.

У цій справі внаслідок належного аналізу зібраних у справі доказів, оцінка яким надана з дотриманням положень ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди встановили реальність господарських операцій позивача для цілей оподаткування. В свою чергу, податковим органом належними доказами факту безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентами не підтверджено.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 у справі № 2а-10369/10/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко