Справа № 26155/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2011 р.справа № 2а-2832/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року по справі № 2а-2832/10/1170 за позовом приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Етал»до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и л а:

Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче обєднання «Етал»звернулося до суду з позовом в якому, просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.07.2010 року №/0, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 25337,65 грн. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на неправомірність висновків податкового органу, які викладено в акті перевірки, відносно того, що право на бюджетне відшкодування виникає лише при фактичній надлишковій оплаті ПДВ, у звязку з чим у випадку якщо не встановлено ланцюга поставки до виробника або імпортера, право у особи на бюджетне відшкодування не виникає.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована тим, що позивачем до перевірки надані всі необхідні первинні документи, які свідчать про правомірність формування підприємством податкового кредиту, що вплинуло на виникнення відємного значення за рахунок якого у позивача виникло право на бюджетне відшкодування.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Олександрійська обєднана державна податкової інспекція подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»бюджетне відшкодування сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. У звязку з чим, право на відшкодування виникає лише при фактичній надлишковій оплаті ПДВ, у випадку якщо не встановлено ланцюга поставки до виробника або імпортера неможливо підтвердити і факт уплати ПДВ у вартості товару та відповідно і в бюджет.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не зявились, у звязку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що повноважними особами Олександрійської ОДПІ проведено документальну невиїзну перевірку ПАТ «Науково-виробниче обєднання «Етал»з питань правових відносин з приватним підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, що вплинуло на суму заявленого бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в декларації за жовтень 2010 року, за результатами якої складено акт №348/2330/05814256 від 20.07.2010 року.

В зазначеному акті Олександрійською ОДПІ зроблено висновок про порушення вимог п.1.8 ст.1, пп..7.7.10 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого АТ «НВО «Етал»завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за вересень 2009 року на 25337,65грн., а відповідно, завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в декларації з ПДВ за вересень 2009 року. В результаті чого підприємством завищено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету в податковій декларації за жовтень 2010 року на 25337,65 грн.

Таких висновків ДПІ дійшла з тих підстав, що податковий кредит у сумі 25337,65грн., сформований позивачем по взаємовідносинам з ПП ОСОБА_2, який був постачальником пічного опалення.

З метою дослідження ланцюга постачання ВАТ НВО «Етал»- ПП ОСОБА_2 до виробника, Олександрійською ОДПІ було направлений запит до відділу оподаткування фізичних осіб Олександрійської ОДПІ стосовно взаємовідносин ПП ОСОБА_2 з АТ «НВО «Етал». Згідно з отриманою відповіддю було встановлено, що постачальником пічного пального є ТОВ «Промінь Л».

На запит Олександрійської ОДПІ від ДПІ у Шевченківському районі м.Києва отримано відповідь, в якій повідомлено, що провести зустрічну перевірку ТОВ «Промінь Л»з питання взаємовідносин з ПП ОСОБА_2 не має можливості у звязку з тим, що придприємству присвоєно стан платника «10»- «запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання».

Позиція Олександрійської ОДПІ, у спірних правовідносинах, полягала в тому, що право на бюджетне відшкодування виникає у разі фактичної сплати сум ПДВ до бюджету, у звязку з тим, що вжитими заходами не вдалося підтвердити фактичну сплату до бюджету ПДВ постачальником (ТОВ «Промінь Л») продавця товару (ПП ОСОБА_2С.), то у позивача не виникло право на бюджетне відшкодування у вказаних звітних періодах.

На підставі складеного акту ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2010р. №/0, яким підприємству зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 25337,65 грн.

Правомірність та обґрунтованість рішення ДПІ про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 25337,65 грн. є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято Олександрійською ОДПІ не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про податок на додану вартість», з огляду на те, що позивачем до перевірки надані всі необхідні первинні документи, які свідчать про правомірність формування підприємством податкового кредиту, що вплинуло на виникнення відємного значення за рахунок якого у позивача виникло право на бюджетне відшкодування.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обгрунтованими з наступних підстав.

За правилами пп.7.7.1 п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, на виникнення права на бюджетне відшкодуванню впливає правомірність формування податкового кредиту платником податку.

Таким чином, предмет доказування у справах, повязаних із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість і бюджетного відшкодування з цього податку, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість з бюджету.

Відповідно з пп. 7.4.1 Закону України Про податок на додану вартість від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 7.5.1 Закону (168/97-ВР) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав, зокрема, віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що причиною виникнення суми бюджетного відшкодування ПДВ у перевіряємому періоді є наявність відємного значення з ПДВ. Причиною виникнення відємного значення між податковим зобовязанням та податковим кредитом, є включення до складу податкового кредиту, реєстру отриманих та виданих податкових накладних та декларації з податку на додану сум ПДВ, які сплачено у вартості придбаного товару від постачальника ПП ОСОБА_2

З метою дослідження ланцюга постачання ВАТ НВО «Етал»- ПП ОСОБА_2 до виробника, Олександрійською ОДПІ було направлений запит до відділу оподаткування фізичних осіб Олександрійської ОДПІ стосовно взаємовідносин ПП ОСОБА_2 з АТ «НВО «Етал». Згідно з отриманою відповіддю було встановлено, що постачальником пічного пального є ТОВ «Промінь Л».

На запит Олександрійської ОДПІ від ДПІ у Шевченківському районі м.Києва отримано відповідь, в якій повідомлено, що провести зустрічну перевірку ТОВ «Промінь Л»з питання взаємовідносин з ПП ОСОБА_2 не має можливості у звязку з тим, що придприємству присвоєно стан платника «10»- «запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання).

Отже, ДПІ виходила з того, що у випадку якщо не встановлено ланцюга поставки до виробника або імпортера, то неможливо підтвердити і факт уплати ПДВ у вартості товару та відповідно і в бюджет.

З огляду на такі обставини, податковий орган дійшов висновку про те, що оскільки вжитими заходами не вдалося встановити фактичну сплату до бюджету ПДВ постачальником (ТОВ «Промінь Л») продавця товару (ПП ОСОБА_2С.), то у позивача не виникло право на бюджетне відшкодування у вказаних звітних періодах.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, ДПІ не заперечувався факт господарських операцій між ВАТ НВО «Етал»та ПП ОСОБА_2, за результатами яких сформовано податковий кредит позивачем і вказаний факт підтверджується належним чином оформленими первинними обліковими документами.

Натомість, податковим органом поставлено право позивача на бюджетне відшкодування в залежність від сплати сум ПДВ до бюджету підприємствами-постачальниками товару, в даному випадку в залежність від сплати такого податку ТОВ «Промінь Л».

Такі висновки податкового органу колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У п.1.3. ст..1 Закону №168/97 ВР платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з п.10.2 ст.10 Закону №168/97 ВР платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Необхідно відмітити, що пп..7.5.1. п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від сплати його контрагентами (чи контрагентами постачальника) податку до бюджету та їх знаходження за юридичними адресами після здійснення господарських операцій.

Із наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем чи його постачальниками (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції, в даному випадку між ВАТ НВО «Етал»та ПП ОСОБА_2, не пливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що платник податку (позивач у справі) діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав постачальник товарів ТОВ «Промінь Л», або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ПП ОСОБА_2 було одержання позивачем податкової вигоди.

Крім цього, не довів податковий орган і тих обставин, що постачальник товарів ТОВ Промінь Л»не декларував податкові зобовязані, які виникали з продажу товару, що був поставлений на адресу позивача і відповідно не сплачував до бюджету суми ПДВ. Посилання відповідача на відповідь ДПІ у Шевченківському районі м.Києва свідчить лише про неможливість проведення перевірки ТОВ «Промінь Л», а не про не сплату останнім податку на додану вартість до бюджету.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене рішення податкового органу є необґрунтованим і не відповідає критеріям правомірності, які предявляються до рішень субєктів владних повноважень та які визначені ч.3 ст.2 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а носять характер особистого тлумачення відповідачем окремих норм матеріального права.

У звязку з чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2010 року по справі № 2а-2832/10/1170 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 15.02.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська