Справа № 489/2791/15-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2791/15-а
Номер провадження 2-а/489/181/15
Постанова

Іменем України

15 липня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що УПФ України в Центральному районі 21.01.2014 була поновлена виплата раніш назначеної пенсії за вислугу років. Проте у відповідності до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначає, що пенсія за вислугу років, призначена до вступу в силу цього закону здійснюється за нормами даного закону на підставі документів пенсійної справи. З цих підстав звернувся до УПФ про здійснення доплати суми пенсії і продовження її виплати, враховуючи здійснені нарахування і індексацію на що отримав відмову. Вважає посилання відповідача на відсутність у нього повноважень неправомірним. Просить суд визнати такі дії відповідача протиправними і зобов'язати його здійснити перерахунок і індексацію пенсії.

03.07.2015 від відповідача надійшло заперечення, в якому зазначалося, що діючим законодавством встановлено чіткий перелік осіб, які мають право звернутися до УПФ із заявою про проведення перерахунку пенсії та не передбачено можливості надати вказану заяву через представника на підставі довіреності посвідченої нотаріально.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала, надала письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.01.2014 було визнано протиправною відмову відповідача поновити виплату пенсії та зобов'язано поновити з 10.06.2013 виплату раніше нарахованої пенсії ОСОБА_3

Постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року вказану постанову змінено в частині, що стосується судового збору, в іншій частині залишено без змін.

Листом від 16.09.2014 відповідач повідомив позивача про те, що постанова суду від 21.01.2014 виконана та виплата пенсії поновлена, однак в розмірі що був нарахований на час припинення виплати, оскільки правових підстав для перерахунку розміру пенсії за минулий час не було.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про роз'яснення судового рішення.

12.11.2014 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про перерахування і індексацію пенсії (а. с. 12).

12.12.2014 представник позивача отримав відповідь від відповідача, що листом від 16.09.2014 йому вже було повідомлено, чому не проводиться перерахунок поновленої пенсії та її індексація (а. с. 13).

Як вибачається з матеріалів справи позивачу була призначена пенсія на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 2262-ХІІ.

Відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статус позивача має своє підтвердження та відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Позивачу було призначено пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення" та припинено її виплату в 2003 році. На момент поновлення пенсії в порядку виконання судового рішення діяв Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стаття 43 якого вказує, що перерахунок пенсій за віком, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше.

Тобто, поновлюючи виплату пенсії відповідач повинен був діяти відповідно до законодавства, що діяло на момент виконання ним обов'язку про поновлення пенсії.

Суд виходить з того, що неподання позивачем заяви про перерахунок пенсії не залежало від волі позивача, оскільки постанова суду від 21.01.2014, якою зобов'язано поновити пенсію з 10.06.2013 набрало законної сили лише 02.07.2014.

Зазначення в резолютивній частині судового рішення про те, що відповідач має поновити виплату раніше нарахованої пенсії не є перешкодою для поновлення пенсії і перерахунку її відповідно до Закону із врахуванням п. 4 Прикінцевих положень Закону (У разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі).

Правовідносини між сторонами щодо порядку індексації пенсії регулюються зазначеним Законом та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені за цим Законом індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) індексації підлягають грошові доходи громадян одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Згідно ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація здійснюється у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 101 %.

Заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для індексації пенсії, оскільки позивач проживає в іншій країні та не відноситься до населення України, не відповідає приписам Конституції України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Позивач отримує пенсію в Україні та має право на її індексацію відповідно до закону. Обмеження цього права ставить позивача в нерівні умови з іншими громадянами України на що звернув увагу в своєму рішенні від 07.10.2009 за № 25-рп/2009 Конституційний Суд України.

Посилання відповідача на те, що позивач не звертався із заявою про перерахунок та індексацію пенсії, спростовується матеріалами справи, які містять копії заяв представника позивача який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва щодо відмови в проведенні індексації та перерахунку пенсії ОСОБА_3 відповідно до діючого законодавства України.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 10 червня 2013 року відповідно до ст. ст. 2, 43, 46, ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 за № 795, Постанови Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 за № 22-1 та провести індексацію пенсії відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва виплатити ОСОБА_3 різницю між перерахованою та проіндексованою пенсією та фактично виплаченою за період з 10 червня 2013 року та в подальшому проводити виплату пенсії в перерахованому розмірі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв