Справа № 22631/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2011 р.справа № 2а-1081/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 липня 2010 року по справі №2а-1081/10/0870 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.03.10 №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 351 923, 87 грн., та податкове повідомлення - рішення від 16.03.10 №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 175 510, 04 грн. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач вказував на те, що відповідач дійшов хибного висновку про неправомірність включення позивачем до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, витрат на придбання товару у ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 у сумі 1 156 964, 79 грн., а також до складу податкового кредиту - сум ПДВ у розмірі 231 392, 95 грн. за податковими накладними, складеними цими контрагентами, з огляду на те, що постановами Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.09 було визнано недійсними установчі документи останніх - свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва платника ПДВ з моменту їх реєстрації та всі первинні бухгалтерські документи з моменту їх видачі. Позивач зазначав про те, що факт здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, на підставі яких спірні суми віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 липня 2010 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 16.03.2010р. №/0 та №/0.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Новоукраїнська міжрайонна державна податкова інспекція, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит по взаємовідносинам з ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 відносно яких, рішенням суду, визнано недійсними установчі документи свідоцтво про державну реєстрацію, свідоцтво платника ПДВ з моменту їх реєстрації та всі первинні бухгалтерські документи з моменту їх видачі. Вказані обставини, на думку ДПІ, є достатніми підставами для виключення зі складу валових витрат та податкового кредиту позивача сум, що віднесені на підставі первинних документів, які видано від імені зазначених контрагентів.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не зявились, у звязку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що повноважними особами Новоукраїнської МДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.04.2008р. по 31.12.2009р.

Перевіркою встановлено взаємовідносини ПП ОСОБА_2 із субєктами господарювання ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4, відносно яких рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2009р. визнано недійсними установчі документи свідоцтво про державну реєстрацію, свідоцтво платника ПДВ з моменту їх реєстрації та всі первинні бухгалтерські документи з моменту їх видачі.

За результатами перевірки складено акт від 02.03.2010р. за №9/1710/НОМЕР_1, в якому зроблено висновки про порушення позивачем:

- ст..13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» та пп..а п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2008-2009 роки на суму 175510,04грн.;

- п.4.1 ст.4, пп..7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 234615,91грн.

Таких висновків податковий орган дійшов з огляду на наступне.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними у ході перевірки, встановлено, що витрати на придбання продукції за 2008 рік складають 6 593 462, 51 грн. У звязку з визнанням недійсними установчих документів та всіх первинних бухгалтерських документів з моменту їх видачі по ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 з валових витрат виключено суми витрат: по ПП ОСОБА_3 990 796, 79 грн., по ПП ОСОБА_4 166 168 грн. Отже, податковим органом встановлено завищення валових витрат, сформованих по взаємовідносинам із вказаними контрагентами, на вказану суму.

Крім цього, перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про доходи, з даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки за період з 01.04.2008 року по 31.12.2009 року встановлено заниження позивачем валового доходу за 2008 рік на загальну суму 528 643,69грн. В 2009 році встановлено заниження валового доходу на суму 380,16грн. Причиною заниження валового доходу стало не повне включення коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок платника, як оплата за реалізовану продукцію (згідно виписок банків про рух коштів).

Також, на думку податкового органу, мало місце завищення задекларованого податкового кредиту в сумі 231 393 грн., в тому числі за вересень 2008 року в сумі 47 096 грн., за жовтень 2008 року - в сумі 184 297 грн., внаслідок включення до сум податкового кредиту податку на додану вартість згідно з податковими накладними, виписаними ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4, установчі документи яких (свідоцтво про державну реєстрацію, свідоцтво платника ПДВ, усі первинні бухгалтерські документи) визнані недійсними з моменту реєстрації та видачі. Крім цього, встановлено заниження податкових зобовязань за квітень 2008 року у сумі 3222, 91 грн., внаслідок не включення передплати, яка надійшла від ПП "Оріон-Вектор".

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 від 16.03.10, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 351 923, 87 грн., у тому числі 234 615, 91 грн. за основним платежем та 117 307, 96 грн. фінансових санкцій та податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.03.10, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 175 510, 04 грн. (за основним платежем).

Правомірність та обґрунтованість рішень відповідача про визначення податкових зобовязань є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт господарських операцій між позивачем та ПП ОСОБА_3 і ПП ОСОБА_4 є доведеним та підтверджується відповідними первинними документами, на підставі яких позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит. На час здійснення спірних господарських операцій вказані особи були зареєстровані як субєкти підприємницької діяльності та мали свідоцтво платників податку на додану вартість. Сам факт визнання судом недійсними установчих документів не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації таких осіб, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями первинних документів, у тому числі податкових накладних.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що між позивачем та ПП ОСОБА_3 укладено договір поставки сільськогосподарської продукції, за яким позивач отримав від останньої товар (насіння соняшнику та ріпаку) на загальну суму 1 188 956,14 грн. Факт отримання вказаного товару підтверджений податковими накладними №53 від 17.09.08, №54 від 28.09.08, №57 від 01.10.08, виданими ПП ОСОБА_3 Позивач здійснив оплату за придбаний товар в сумі 1 188 956, 14 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 205, 207, 208 ).

Крім того, між позивачем та ПП ОСОБА_4 укладено договір поставки сільськогосподарської продукції, за яким позивач отримав від останнього товар (насіння соняшнику) на загальну суму 199 401, 60 грн. Факт отримання вказаного товару підтверджений податковою накладною №108 від 19.10.08, виданою ПП ОСОБА_4. Позивач здійснив оплату за придбаний товар в сумі 199 401, 60 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно ж з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. "а" п. 19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Отже, до складу витрат фізичної особи-підприємця, які безпосередньо повязані з отримання доходу, відносяться витрати, які документально підтверджено і ці витрати мають бути понесені у звязку з господарською діяльністю субєкта підприємницької діяльності.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.2.4, 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно із пп..7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав, зокрема, віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідачем не заперечувався факт наявності податкових накладних, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит по взаємовідносинам між ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4. В акті перевірки від 02.03.2010р., який був підставою для прийняття оскаржених повідомлень-рішень, податковий орган не ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та ПП ОСОБА_3 і ПП ОСОБА_4 Про фактичне виконання вищевказаних договорів свідчать видаткові накладні, податкові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів.

Податкові накладні, виписані ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 заповнені у відповідності з вимогами Закону України "Про податок на додану вартість", Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим наказом ДПА України №615 від 30.05.97, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.97 за №233/2037.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з доводами відповідача про недійсність цих податкових накладних з посиланням на постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2009р., якими визнано недійсними установчі документи ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 свідоцтво про державну реєстрацію, свідоцтво платника ПДВ з моменту їх реєстрації та всі первинні бухгалтерські документи з моменту їх видачі.

Визнання недійсними установчих документів субєктів підприємницької діяльності та подальше анулювання свідоцтва платників податку на додану вартість самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації таких осіб до моменту виключення їх з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на час здійснення господарських операцій ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-підприємців, мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Обґрунтовано суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що згідно висновку спеціаліста, підписи у податкових накладних виконані не ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4, а іншими особами. (а.с. 164-172).

Так, відповідно до пп..7.2.6 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу її отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Платниками податків, які видали спірні податкові накладні, є ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4

Таким чином, отримавши від вказаних осіб податкові накладні, які містять у собі необхідні реквізити, позивач мав право на віднесення сум ПДВ, що сплачені у вартості товару, до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»відповідальність за недостовірність відображених у первинних документах даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Отже, відповідальність за достовірність особистого підпису на податкових накладних несуть ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4, якими виписано такі податкові накладні.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що платник податку (позивач у справі) діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допущено його контрагентами, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 було одержання позивачем податкової вигоди.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми матеріального права, податковим органом безпідставно покладено тягар відповідальності, який полягає у визначенні сум податкових зобовязань та застосування штрафних (фінансових) санкцій, на позивача у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, визнавши протиправними рішення відповідача в частині донарахування податкових зобовязань позивачу по взаємовідносинам з ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4, а саме донарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 231 393 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість в сумі 115 696, 50грн. згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.03.10, а також донарахування податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб у сумі 175 453, 04грн. згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.03.10.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції відносно недоведеності правомірності визначення позивачу, вказаними податковими повідомленнями рішеннями, податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 3222, 91 та застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість в сумі 1611, 46 грн., а також визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 57 грн.

Як вбачається з акту перевірки №9/1710/НОМЕР_1 від 02.03.10, підставою для визначення позивачеві цих податкових зобовязань стали виявлене заниження податкових зобовязань за квітень 2008 року у сумі 3222, 91 грн. унаслідок не включення передплати, яка надійшла від ПП "Оріон-Вектор" (24 стор. акту), та заниження валового доходу за ІУ квартал 2009 року на суму 380, 16 грн. внаслідок неповного включення коштів, які надішли на розрахунковий рахунок платника, як оплата за реалізовану продукцію (згідно виписок банків про рух коштів) (12 стор. акту).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що акт перевірки, який є матеріальною формою відображення результатів перевірки та висновків перевіряючих осіб, має відповідати Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затверджений наказом ДПА України №326 від 11.06.04, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.04 за №803/9402.

Так, відповідно до пунктів 1.4-1.8 цього Порядку за результатами проведеної документальної перевірки складається акт документальної перевірки. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадової особи податкових органів, яка проводила перевірку. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства. Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів. У разі відсутності первинних документів, що підтверджують факт порушення, до акта перевірки додається пояснення платника податків, що перевіряється.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ цього Порядку за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються платником податків у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів обліку платника податків у розрізі періодів;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи з обліку, а у разі відсутності такого - інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи надати посадовим особам, що здійснюють перевірку, письмові пояснення щодо причини ненадання документів, факти відмови відображаються в акті.

З акту перевірки вбачається, що всупереч вказаним вимогам, зазначені в акті порушення відповідачем документально та нормативно не доведені, не зазначені конкретні первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів. Акт містить лише загальні посилання, як то «виписки банків про рух коштів»(стор.12 акту перевірки).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 липня 2010 року по справі № 2а-1081/10/1170 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 16.02.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська