Справа № 826/3187/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року 09:23 № 826/3187/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання дій неправомірними, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року №,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просить:

- визнати дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по складанню податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № неправомірними;

- визнати нечинним таке податкове повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № ;

- скасувати таке податкове повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: документальна позапланова невиїзна перевірка, результати якої оформлені актом від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/, була проведена працівниками ДПІ відповідно до нормативно-правових актів, що втратили чинність; при складанні акта перевірки та прийняті податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № відповідачем помилково застосовані положення ст.ст. 167, 170 і 179 Податкового кодексу України, що мають відношення до платника податків фізичної особи; в порушення п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № складене на підставі невідомого акта перевірки - від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/; висновки акта перевірки від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/ щодо отримання ФОП ОСОБА_1 неоподатковуваного інвестиційного доходу в розмірі 1 107 000 грн. документально не підтверджуються.

08.04.2015 року у призначене судове засідання з'явилися представники сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, де зазначається про правомірність висновків акта перевірки від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/ та винесеного на його підставі податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № .

Суд у судовому засіданні 08.06.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного суду України (надалі - КАС України) ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2015 року провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

З огляду на викладене, в іншій частині позовні вимоги, а саме, визнати дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по складанню податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № неправомірними, підлягають розгляду.

Розглянувши наявні в cправі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи судами встановлено, що в лютому 2014 року працівником ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання нею вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та у зв'язку з надходженням інформації про отримання нею інвестиційного прибутку в результаті виходу зі складу засновників ТОВ Українська марка», за результатами якої складений акт від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/ (надалі - акт перевірки).

За висновками цього акта перевірки позивачем були порушені вимоги, зокрема: 1) норм п. 167.1 ст. 167, пп. 170.2.1, пп. 170.2.2, пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, що полягає у неоподаткуванні ФОП ОСОБА_1 фактично отриманого доходу в сумі 1 107 000 грн. від операцій з інвестиційними активами (а саме в результаті продажу частки статутного капіталу ТОВ «Українська марка»); 2) норми пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, що полягає у неподанні ФОП ОСОБА_1 до органу доходів і зборів податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік. За результатами зазначеної перевірки донараховано до сплати податок з доходів фізичних осіб за 2011 рік в сумі 188 001,80 грн.

12.03.2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 235 172,25 грн. (в тому числі: 188 001,80 грн. - основний платіж, 47 170,45 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

При цьому в судовому засіданні судом встановлено допущення відповідачем описки при зазначенні реквізиту (номеру) акта перевірки, який був підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року, а саме: замість «акта від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/» було вказано «акт від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/», що не вплинуло на правильність заповнення інших реквізитів рішення суб'єкта владних повноважень.

Надалі, не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № ФОП ОСОБА_1 звернулася 23.06.2014 року до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2014 року в адміністративній справі № 826/8908/14 за вказаним позовом ФОП ОСОБА_1 (вх. № 826/8908/14 від 23.06.2014 року) у задоволенні такого позову було відмовлено, а саме - визнано правомірність податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.03.2014 року № .

При цьому, в обґрунтування заявлених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилалася на ті ж самі підстави, що наведені в тексті позовної заяви (вх. № 826/3187/15 від 24.02.2015 року), яка міститься в матеріалах справи № 826/3187/15.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2014 року по справі № 826/8908/14, та така постанова суду від 01.09.2014 року набрала законної сили 15.01.2015 року.

Не погоджуючись з діями контролюючого органу, пов`язаними із складанням податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № , позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносини, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення (визначення даного терміну наведене у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу) приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п. 57.3 ст. 57 ПК України).

Порядок складання та направлення (вручення) платникам податків податкових повідомлень-рішень про нарахування (зменшення) грошового зобов'язання затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 року за № 2135/22447).

Відповідно до п. п. 17.1.7. п.17.1 ст.17 ПК України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Водночас в силу п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як випливає зі змісту ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Тобто у порядку цієї статті Кодексу до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

А тому дією посадових осіб податкового органу, яка підлягає судовому оскарженню, є владне волевиявлення таких осіб, яке не оформлено актом ненормативного характеру, однак призвело до порушення прав та свобод платника або створило перешкоди для їх реалізації. Під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень слід розуміти невиконання посадовою особою податкового органу обов'язку, покладеного на нього ненормативними правовими або іншими актами, що визначають повноваження цих осіб.

Таким чином, обов'язковою умовою оскарження платником дій або бездіяльності податкового органу є наявність ознак юридичної значимості у таких діях (бездіяльності), їх вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків платника (дана правова позиція наведена в постанова Вищого адміністративного суду України від 20.08.2014 року № К/800/1805/13).

Однак оспорювані за даним позовом дії податкової інспекції з прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № не відповідають наведеним критеріям.

Адже в результаті таких дій (бездіяльності) жодних додаткових обов'язків у позивача не виникло, так само як і не відбулося обмеження прав платника у сфері публічно-правових відносин. Фактично оспорювані дії є лише процедурними за наслідками складання акта перевірки; та безпосередньо такі дії не породжують податкових відносин.

Натомість правові наслідки для позивача в даному випадку можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, прийняті на підставі акта перевірки від 26.02.2014 року № 396/26-55-17-01/, тобто, податкове повідомлення-рішення від 12.03.2014 року № , що було вже предметом розгляду в суді у справі №826/8908/14.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність юридичних підстав для їх задоволення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок