Справа № 9101/671/2011
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2011 р. справа № 2а-2081/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2010 року

у адміністративній справі № 2а-2081/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2010 року вимоги позивача задоволено, визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу коштів, як особі, що набула статусу «дитина війни»у періоди з 28 жовтня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня по 30 вересня 2010 року та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію позивачу з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з 28 жовтня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня по 30 вересня 2010 року з відрахуванням фактично отриманих коштів за цей же період, а також стягнуто з державного бюджету на користь позивача судові витрати у сумі 3,40 грн.

З зазначеною постановою суду не погодився відповідач, який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом положень Законів України про Держаний бюджет на відповідний рік, не урахуванням компетенції органів Пенсійного фонду України, не урегульованості на законодавчому рівні механізму виплати підвищення до пенсії дітям війни та відсутності фінансування даного виду видатків в тому обсязі, який запрошується позивачем.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів діючи у відповідності до вимог статті 195 КАС України, визнала за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги у звязку з встановленням під час апеляційного перегляду справи порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до постановлення помилкового рішення у справі.

Судом першої інстанції зясовано, матеріалами справи підтверджено і відповідачем у справі не заперечується, що позивач по цій справі має статус «дитини війни»та відповідно користується правом на отримання пільг і державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є розмір виплати позивачу, як «дитині війни», підвищення до пенсії, встановленого статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини справи та правильно проаналізувавши чинне законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, з урахуванням рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6 і від 22.05.2008 р. № 10, дійшов обґрунтованого висновку про пріоритетність застосування до спірних правовідносинах положень закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р.

Колегія суддів з наведеним висновком суду погоджується, оскільки основною нормативною базою, якою регулюється питання соціального захисту дітей війни, є Конституція України, Закон України від 18.11.2004 р. № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни»та інші акти міжнародного та національного законодавства, якими передбачено ряд пільг, допомоги та гарантій особам, на яких поширюється їх дія, зокрема, визначено розміри виплати щомісячного підвищення до пенсії.

Посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Законів про Державний бюджет України на відповідний рік та положень постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року - суперечать загальному принципу дії закону у часі, і є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії «дітям війни»чітко визначений статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якої починаючи з 22.05.2008 р. не змінювалася, а сам закон має вищу юридичну силу у зрівнянні з нормативними актами уряду

Виходячи із змісту статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у якій йдеться саме про «мінімальний розмір пенсії за віком», що встановлюється лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та відсутність іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, колегія суддів не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з огляду на частину третю цієї статті. Наявність вказаної норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не можуть бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

За наведених обставин, колегія суддів визнає обґрунтування суду першої інстанції у вищенаведеній частині такими, що відповідають нормам матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає за неможливе залишити рішення суду першої інстанції в силі в частині задоволення вимог позивача про захист його прав за періоди з 28 жовтня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня по 30 вересня 2010 року, оскільки судом безпідставно не були застосовані до спірних правовідносин негативні наслідки пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом 28.10.2010 р. (а.с.2) та просив визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною і відновити пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права на доплату пенсії. Разом з тим, позивач не обґрунтував будь-якими доводами причину пропуску ним строку звернення до суду та не надав доказів про її поважність.

Суд першої інстанції при відкритті провадження у справі, в постановленій одноособово суддею ухвалі від 01.11.2010 року вирішив поновити позивачу строк звернення до суду (а.с.8) Посилання суду, при визначенні підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду на зміни в законодавстві та необізнаність позивача, колегія суддів не вважає поважною причиною поновлення строку. Не обґрунтовано судом першої інстанції висновки про поважність причини пропуску позивачем строку звернення до суду і в постанові, що прийнята по суті спору (а.с.10-14)

Пункт 2 частини 1 статті 161 КАС України зобовязує суд з'ясувати обставини, які є «іншими», тобто не стосуються обґрунтування вимог та заперечень осіб, які беруть участь у справі (пункт 1), але мають значення для справи. До таких обставин відноситься пропущення строку звернення до суду, що відповідно до принципу офіційного з'ясування обставин у справі суд повинен визначити і перевірити (пункт 4 частини першої статті 7, частина четвер та статті 11, частина п'ята статті 71 КАС України).

Відповідно до ст. 99 КАСУ, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За наведених обставин та з огляду на те, що спір по цій справі стосується публічно-правових відносин, вирішувати який слід в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальний строк звернення до суду, що визначений ч.2 ст.99 КАС України, який обмежує час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися ще у серпні 2007 року та у червні 2008 року при здійсненні йому територіальним органом ПФУ першої виплати підвищення до пенсії, після публікації зазначених рішень Конституційного Суду України. Юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною пропущення строку звернення до суду.

За таких обставин вимоги позивача про захист його прав у періоди з 28 жовтня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня по 27.04.2010 року повинні бути залишеними без розгляду.

У період 2010 року визначений статтею 6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір підвищення до пенсії дітей війни не змінювався, отже, нарахування та виплата позивачу щомісячного підвищення до пенсії, повинно було здійснюватися відповідачем згідно до приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленого законом на час виплати.

Відповідно статті 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»від 27.04.2010 року № 2154-VI на 2010 рік було затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 695 гривень, з 1 квітня 706 гривень, з 1 липня 709 гривень, з 1 жовтня 2010 року 723 гривні.

В іншій частині постанову суду залишити без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Для зрозумілості судового рішення та уникнення складностей при його виконанні, колегія суддів вважає за необхідне викласти абзац третій резолютивної частини постанови першої інстанції в іншій редакції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2010 скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про захист прав за періоди з 28 жовтня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року, з 01 січня по 27 квітня 2010 року та залишити позовні вимоги позивача в цій частині без розгляду за пропуском строку звернення до суду.

Вимоги ОСОБА_1 стосовно захисту його прав від протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 28 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року залишити без змін.

Викласти абзац третій постанови Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2010 у наступній редакції:

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 28 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року з відрахуванням фактично отриманих коштів за цей же період.

В іншій частині постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2010 залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов