Справа № 22088/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-1707/10/0870

13 жовтня 2011 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Семененка Я.В. Панченко О.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Мелітополі Запорізької області про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги,

у с т а н о в и в:

22 березня 2010 року позивач звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Мелітополі Запорізької області про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що у період з 25.02.2010 р. по 03.03.2010 р. відповідачем було проведено планову документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати позивачем внесків (збору) на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Перевіркою було встановлено недоплату позивачем внесків за період роботи з 01.01.2004 р. по 31.07.2004 р. на 918,40 грн. 09.03.2010 р. позивачу було висунуто вимогу про сплату заборгованості по страхових внесках. Позивач подала на акт перевірки заперечення, за результатами розгляду яких 11.03.2010 р. відповідачем було ухвалено рішення про залишення без змін донарахованих сум. Позивач у період роботи з 01.01.2004 р. по 31.07.2004 р. (перевіряємий період) перебувала на спрощеній системі оподаткування, а тому не мала окремо сплачувати внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги від 09.03.2010 р. (а.с.а.с. 5 8, 30).

19 травня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у позові. Постанова суду вмотивована тим, що закон не містить винятків в обовязку сплачувати страхові внески для осіб, що перебувають на спрощеній системі оподаткуванні (а.с.а.с. 52, 53).

03 серпня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки у ньому відсутні мотиви неврахування його доводів. Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, отже сплачує страхові внески під час сплати єдиного податку і у межах щомісячного фіксованого платежу. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою вона просила постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов (а.с.а.с. 59 62).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови від 19.05.2010 р. у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що у період з 25.02.2010 р. по 03.03.2010 р. відповідачем було проведено планову документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати позивачем внесків (збору) на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період роботи з 01.01.2001 р. по 31.01.2010 р.

За результатами проведеної перевірки 03.03.2010 р. відповідачем було складено акт

№ 12 (а.с.а.с. 10 24), у якому зафіксовано недоплату позивачем внесків на 918,40 грн.

Не погодившись з висновками перевірки, позивач подала заперечення, за результатами розгляду яких 11.03.2010 р. відповідачем було ухвалено рішення № 958/к-3 про залишення без змін донарахованих сум (а.с.а.с. 25, 26).

Крім того, 09.03.2010 р. позивачу було висунуто вимогу про сплату заборгованості по страхових внесках в сумі 918,40 грн. (а.с. 27).

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 19.10.2000 р. № 2063-IІІ «Про державну підтримку малого підприємництва», Указом Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 (далі Інструкція).

Закон № 1058-IV є спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають між суб'єктами загальнообов'язкового державного пенсійного страху вання. Виключно цим законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загально обов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають зазначеному страху ванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

ОСОБА_2 передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, а також залежність розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з яких були факти чно обчислені страхові внески до Пенсійного фонду.

Сфера дії цього закону визначена у статті 5, за якою він ре гулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що йому не суперечить.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV виключно ним визначається порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, стягнення заборговано сті за цими внесками.

У відповідності з підпунктом 1.3 пункту 1, пункту 2 Інструкції страхувальники є платниками страхових внесків на загально обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом пункту 1 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов'язковому держав ному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, установах, ор ганізаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, об'єднаннях громадян, у фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування фіксований податок, єдиний податок тощо) на умовах трудового договору (контракту), або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В силу підпункту 11.11 пункту 11 Інструкції платники щомісяця складають у двох примірниках розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків. Оригінал розрахунку подається платником до органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням платника. Усі примірники розрахунку страхових внесків підписуються керівником, головним бухгалтером підприємства (установи чи організації) та завіряються печаткою. Розрахунки подаються платниками до органу Пенсійного фонду для реєстрації за базовий звітний період, що дорівнює календарному місяцю, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до статті 18 Закону № 1058-IV страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим законом. Вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальником на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які, відповідно до цього Закону, нараховуються страхові внески.

У відповідності з частиною 3 статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фону України у випадках, передбачених законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які, відповідно до цього Закону, нараховуються страхові внески.

За змістом частини 6 статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Для страхувальників, що мають найманих працівників, базовим звітним періодом є календарний місяць.

Частиною 12 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В силу частини 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на відносини загальнообов'язкового державного пенсійного страхування лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому (Закону) не суперечать.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх. Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із плати страхових внесків (недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її плату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів з дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом 10 ро бочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою до нього фінансовою санкцією, включеною до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним орга ном Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страху вальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом 10 робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної вико навчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутись до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пен сійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодав ством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються. Вимога про сплату недо їмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою у порядку, встановленому законом.

Частиною 9 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік фінансових санкцій, які виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників.

Згідно з пунктом 15 статті 106 Закону № 1058-IV строк давності щодо стягнення недоїм ки, пені та штрафів не застосовується, а страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансо вого стану платника страхових внесків.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсій не страхування встановлені Законом № 400/97-ВР, яким разом із Законом № 1058-IV не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування, отже позивач, який об рав спрощену систему оподаткування, є платником збору на обов'язкове державне пенсійне стра хування.

У відповідності з преамбулою, статтею 11 Закону № 2063-IІІ він визначає правові за сади державної підтримки суб'єктів малого підприємництва незалежно від форми власності з метою якнайшвидшого виходу з економічної кризи та створення умов для розширення впроваджен ня ринкових реформ в Україні. Для суб'єктів малого підприємництва в порядку, встановленому законодавством України, може застосовуватись спрощена система оподаткування, бухгал терського обліку і звітності, яка передбачає, зокрема: заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку; застосування спрощеної форми бухгалтерського обліку і звітності. Порядок ведення спрощеної системи бухгалтерського обліку та звітності визначається Кабінетом Міністрів України. Спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку і звітності може застосовуватись поряд з діючою загальною системою опо даткування, бухгалтерського обліку та звітності передбаченою законодавством на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Аналізуючи приведені вище норми, суд доходить висновку про те, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обовязок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не може бути обумовлено статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

У свою чергу Указ № 727/98, який регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва, не може застосовуватись у цих правовідносинах, оскільки згідно зі статтею 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать йому.

Положення статті 6 Указу № 727/98 щодо звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування приведеному закону суперечать, отже застосуванню не підлягають.

Таким чином, зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Мелітополі Запорізької області про визнання протиправними і скасування рішення та вимоги, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя Я.В. Семененко

Суддя О.М. Панченко