Справа № 489/1156/15-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/1156/15-а
Номер провадження 2-а/489/96/15
Постанова

Іменем України

27 липня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти ДПС ДАІ ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову № ПС1 953021 від 15.02.2015 у справі про адміністративне правопорушення.

З адміністративного позову вбачається, що 15.02.2015 відносно позивача інспектором роти ДПС ДАІ було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., з чим він не погоджується, оскільки правил дорожнього руху він не порушував, а відповідач виніс постанову, не правильно застосувавши термін, передбачений п. 1.10 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою КМ України від 10.10.2001 за № 1306 (далі за текстом -ПДР), а саме «дати дорогу».

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказав, що пішоходів, які б відповідали ознакам, переліченим у п. 18.1 ПДР не було, вважає притягнення до адміністративної відповідальності безпідставним.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 15.02.2015 позивач керуючи транспортним засобом рухався по вул. Пушкінська, біля вул. Будьонного не дав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину по неврегульованому пішохідному переходу.

Щодо позивача винесено постанову від 15.02.2015 серії № ПС1 953021, якою позивача визнано винним у порушенні ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

В поясненнях до протоколу від 15.02.2015 позивач зазначив, що з протоколом не погоджується.

В адміністративному позові, який підписав позивач, він вказав, що намагався пояснити інспектору фактичні обставини подій, а саме, що в той момент, коли виїхав на пішохідний перехід, зменшивши швидкість та переконавшись, що пішоходи, яким може бути створена загроза або небезпека, на проїзній частині дороги не було та продовжив рух.

Таким чином, позивач в якості підстав позову вказав на невірне тлумачення інспектором ДАІ п. 1.10, 16.2 ПДР, застосування останнім не передбачених законом технічних засобів, а саме: фотоапарату, не врахування відповідачем його клопотання про допит свідків.

Відповідно до п. 1.10 ПДР пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Пунктом 16.2 ПДР визначено, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно з п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що дати дорогу це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

При цьому поведінка водія не прив'язується до дій пішохода, а вказується на можливу реакцію пішохода. У вказаному пункті визначено не здійснювати маневрів, якщо це «може примусити», а не примусить учасника дорожнього руху змінити напрямок руху або швидкість.

Оскільки реакція пішохода, у вказаній ситуації, може бути різною, від продовження руху до повернення на узбіччя, з метою забезпечення безпеки пішоходів, пунктом 18.1 ПДР передбачено обов'язок водія зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися. Як було встановлено в судовому засіданні, саме такий алгоритм дій в зазначеній ситуації і був застосований позивачем - він зменшив швидкість і, переконавшись, що пішоходи, яким може бути створена загроза або небезпека, на проїзній частині дороги не було та продовжив рух.

Як вбачається з відео фіксації, позивач рухаючись прямо (не повертав праворуч, ліворуч) перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість, пішоходів, які б переходили дорогу на його смузі та праворуч на узбіччі не було, а на лівому узбіччі стояв пішохід, який почав рух в момент коли позивач вже проїжджав пішохідний перехід, тобто позивач не створив жодних перешкод пішоходу, які б могли примусити його зменшити швидкість або напрямок його руху.

За таких обставин, суд вважає, що позивач діяв відповідно до п. 18.3 ПДР та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Дослідивши докази, долучені до справи, щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки у суду не має провадження у справі про адміністративне правопорушення та суд, вирішує питання правомірності винесення постанови, тому вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст. 293 КУпАП суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти ДПС ДАІ ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову серії ПС1 № 953021 від 15.02.2015 винесену у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. - скасувати.

В задоволенні вимог про закриття провадження відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв