Справа № 807/426/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 рокум. Ужгород№ 807/426/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судового засідання Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужнафта" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ужнафта" (далі позивач, ТОВ Ужнафта) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі-відповідач, Ужгородська ОДПІ), якою просить суд визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення рішення Ужгородської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р. з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014р. №).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працівниками Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку відносно ТОВ "Ужнафта" з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "Барилит Плюс" () за травень-червень 2014 року, за результатами якої складено акт № 2037/22-0/36908372 від 08.10.2014 року. На підставі складеного Акту, 27.10.2014 року Ужгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області було винесено податкові повідомлення-рішення №, № отримані ТОВ "Ужнафта" 27.10.2014 року, якими Позивачу збільшено (податкове повідомлення-рішення №) суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2841128,00грн. (за основним платежем 1894752,00грн., за штрафними санкціями - 947376,00грн.), та зменшено (податкове повідомлення-рішення №) розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 389598,00грн., із посиланням на порушення ТОВ "Ужнафта" вимог діючого податкового законодавства, та іншого законодавства України, факти та дані якого викладено в Акті позапланової невиїзної документальної перевірки за №2037/22-0/36908372 від 08.10.2014р.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням № від 27.10.2014 року та податковим повідомленням-рішенням № від 27.10.2014 року через відсутність з боку товариства порушень вимог податкового законодавства, а відповідно й відсутністю підстав для нарахування Ужгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області грошового зобов'язання по податку на додану вартість та вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам діючого законодавства, що підтверджується з огляду на наступне.

Позивач не погоджується з Актом перевірки в частині взаємовідносин ТОВ "Ужнафта" до ТОВ "Барилит Плюс", в якій міститься висновок про безтоварність операцій внаслідок ненадання ТОВ "Ужнафта" Актів приймання-передачі нафтопродуктів за якістю за формою №14-НК.

Також наголошує на тому, що встановлення перевіркою зменшення податкового кредиту по контрагенту ТОВ "Барилит Плюс" на загальну 2 284 350 грн., в т.ч. за травень 2014 1 308 888 грн. та червень 2014 975 462 грн. та збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 2 841 128 грн., ґрунтується виключно на висновках Акту зустрічної звірки ТОВ "Барилит Плюс" №2022/04-66-22-03/38361609 від 24.07.2014 року щодо не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення, який визнаний судом незаконним. Відповідно, висновки Ужгородської ОДПІ у Закарпатській області щодо зменшення податкового кредиту по контрагенту ТОВ "Барилит Плюс" на загальну суму 2 284 350 грн., в т.ч. за травень 2014 р. 1 308 888 грн.; червень 2014 р. - 975462 грн. та донараховано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 2 841 128 грн., та зменшення відємного значення за червень 2014 р. у розмірі - 389598 грн є необґрунтованими і безпідставними. Отже, з огляду на відсутність з боку Ужгородської ОДПІ у Закарпатській області належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення безтоварних операцій між ТОВ "Ужнафта" та ТОВ "Барилит Плюс" або про недійсність оформлених саме між цими контрагентами первинних документів, оскаржуване повідомлення рішення не може бути визнано правомірним та законним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві та просила скасувати оскаржувані повідомлення-рішення відповідача № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р. з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014р. №).

Представник відповідача надав суду заперечення проти позову, згідно якого позов не визнав, посилаючись на наступне.

Так, ТОВ "Ужнафта" та ТОВ "Барилит Плюс" уклали договори поставки нафтопродуктів від 01.05.2014 року № 01/46 -НП, № 01/9 - НП. Згідно договорів постачальник (ТОВ "Барилит Плюс") зобов'язується передати покупцю (ТОВ "Ужнафта") нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі. Для перевірки ТОВ "Ужнафта" надало акти приймання - передачі нафтопродуктів № 00065, №00158, що складені 31.05.2014 року. Однак, вказані акти прийому-передачі нафтопродуктів не відповідають формі № 5-НШ, яка встановлена Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України. Акти приймання - передачі нафтопродуктів складені 31.05.2014 року, тоді як товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу зі складу ПАТ "Дніпронафтопродукт" на автозаправні станції складені в періоді з 01.05.2014 по 31.05.2014. Також відповідачем зазначено, що у наданих для перевірки ТОВ "Ужнафта" сертифікатах відповідності зазначено, що виробником продукції є ПАТ "Укртатнафта", яке відсутнє у ланцюгу постачання паливно-мастильних матеріалів. Також для перевірки ТОВ "Ужнафта" наданий договір зберігання від 14.09.2010 № 1409/10-12 та акти приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014 по цьому договору. Відповідач відмічає, що у вищевказаних актах приймання-передачі нафтопродуктів не вказано місце їх складання.".

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на порушення встановлені перевіркою Ужгородська ОДПІ просить відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні з мотивів, викладених у поданому запереченні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, ТОВ "Ужнафта" зареєстровано за адресою: 89 460, Закарпатська обл., Ужгородський район, село Соломоново, вулиця Європейська, будинок 4, код ЄДПОУ: 36908372. Згідно свідоцтва №100286542 від 04.06.2010 ТОВ „Ужнафта являється платником податку на додану вартість

Судом встановлено, що з 25.09.2014 по 01.10.2014 року працівниками Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку відносно ТОВ "Ужнафта", за результатами якої складено акт № 2037/22-0/36908372 від 08.10.2014 року "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "Ужнафта" () з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "Барилит Плюс" () за травень-червень 2014 року". У період, за який проводилась перевірка, суб'єкт господарювання був платником податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п.п.1.2 п. 1, п.п. 2.1. п.2 п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704; п.1 ст. 9 Закону України від 16.07.99 №996-XIV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні із змінами та доповненнями, п.п. 5.1.6 п. 5.1 ст. 5 Інструкції „Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпустку та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзвязку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2009 року за № 805/15496; п.п. 6.1.20, п.п. 6.1.22 п.6.1 ст. 6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 04.06.2007 № 271/121 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2007 за № 762/14029; п.44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

На підставі Акту позапланової невиїзної документальної перевірки за № 2037/22-0/36908372 від 08.10.2014 р., з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "Барилит Плюс" за травень-червень 2014 року, Відповідачем 27.10.2014 року були прийняті податкові повідомлення-рішення № та №.

Позивач оскаржив вказані повідомлення рішення в адміністративному порядку. Рішенням про результати розгляду скарги Головного управління ДФС у Закарпатській області від 25.12.2014 р. за № 670/10/07-16-10-04-44 частково скасовано податкове повідомлення рішення Ужгородської ОДПІ від 27.10.2014 року за № НОМЕР_1 в частині 327222 грн. штрафної санкції.

На підставі вказаного рішення Ужгородською ОДПІ 31.12.2014 року прийнято нове податкове повідомлення рішення за № 001732200 від 31.12.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 2 514 906 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні грошові зобов'язання визначені позивачу з огляду на порушення норм податкового законодавства, які ґрунтуються на висновку податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Барилит Плюс» результати яких відображені в податковій звітності позивача. Таким чином, відповідач стверджує, що позивач безпідставно відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість, визначені у податкових накладних, виписаних контрагентом - ТОВ «Барилит Плюс».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

За визначенням Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «Барилит Плюс» та позивачем укладено договір поставки нафтопродуктів: № 01/46-НП від 01.05.2014 та № 01/99-НП від 01.05.2014, за умовами яких ТОВ «Барилит Плюс» зобов'язалось передати у власність позивача нафтопродукти, а позивач - прийняти і оплатити їх вартість згідно умов Договору. Між позивачем та ТОВ «Барилит Плюс» також укладено:

- Додаткову угоду № 00065 до договору № 01/46-НП від 01.05.2014 р., за якаю Постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW - (Резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а Покупець прийняти до 31.05.2014 р. визначені в даній Додатковій угоді види товарів на загальну суму - 7 853328, 60 грн., у т.ч. ПДВ 1308888,10 грн.;

- Додаткову угоду № 000158 до договору № 01/99-НП від 01.05.2014 р., за якаю Постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW - (Резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а Покупець прийняти до 31.05.2014 р. визначені в даній Додатковій угоді види товарів на загальну суму - 5 852 770,32 грн., у т.ч. ПДВ 975461,72 грн.

Таким чином виконання зобов'язань за договорами із зазначеним контрагентом підтверджується підписаними та скріплені печатками додатковими угодами про поставку нафтопродуктів, актами приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата вартості поставок підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи копіях платіжних доручень від 08.10.2014 року за № 8665 та №8666. За наслідками поставок контрагентом виписано позивачу податкові накладні від 31.05.2014 р. за №67 та №293

Судом також встановлено, що між позивачем та ПАТ «Дніпронафтопродукт» укладено договір зберігання №1409/10-12 від 14.09.2010 року, за яким останнє зобов'язалось приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності позивача і повернути їх за першою вимогою.

Положеннями пункту 4.2 договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Барилит Плюс», передбачено, що поставка нафтопродуктів здійснюється в кількості та за ціною, визначеною у кожній додатковій угоді до Договору на умовах EXW Інкотермс 2010, резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать цьому підприємству на праві власності чи користування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» прийняло на зберігання бензин автомобільний А-92-ЄВРО виду ІІ клас С, бензин автомобільний А-92-ЄВРО виду ІІ клас D, ПМА „Еліт-95 Супер літне, дизпаливо Євро марки В виду ІІ, що підтверджується актами прийому-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014 р. Таким чином, вказані нафтопродукти, що були придбані позивачем, зберігались на складах ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Подальше транспортування нафтопродуктів безпосередньо на автозаправні станції позивача для роздрібної реалізації здійснювалось ТОВ «Блумен ЛТД» на підставі договору №16-6/05-13 від 16.05.2013 про перевезення вантажу автомобільним транспортом та підтверджується відповідними товаротранспортними накладними.

Надані позивачем первинні документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідність згаданих первинних документів вимогам вказаного Закону не заперечується відповідачем, так само як не ставиться під сумнів відповідність, виписаних контрагентами позивачу, податкових накладних вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, фактичне здійснення позивачем господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивач був зареєстровані як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг чи товарів.

Пов'язаність із господарською діяльністю позивача вищеописаних господарських операцій підтверджується даними щодо видів його господарської діяльності, до якої, за даними ЄДРПОУ, відноситься, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами та роздрібна торгівля пальним.

Отже, спірні господарські операції підтверджуються документально та узгоджуються зі звичайною для позивача господарською діяльності, що свідчить про реальність спірних господарських операцій.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи податкового органу щодо відсутності у контрагента позивача трудових ресурсів та основних засобів для ведення господарської діяльності ґрунтуються виключно на припущеннях, адже відповідачем не надано жодних доказів на їх підтвердження, так само як і доказів неможливості залучення до своєї діяльності третіх осіб. Наведені висновки відповідача ґрунтуються лише на аналізі податкової звітності контрагентів позивача.

У зв'язку із чим, суд, зазначає що порушення правил звітування щодо основних фондів може тягнути відповідальність лише до платників податків, які допустили таке порушення, і не може мати наслідком позбавлення добросовісного платника податків податкової вигоди у вигляді зменшення об'єкта оподаткування за рахунок податкового кредиту.

Посилання податкового органу на Акт перевірки ТОВ „Барилит плюс від 24.07.2014 р за № 2022/04-66-22-03/38361609 про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, відхиляється судом, оскільки вказаний акт може були лише свідченням того, що зустрічна звірка не була проведена і не здійснювалось співставлення первинних документів та даних податкової звітності платників податків. До того ж, дії податкового органу щодо проведення зустрічної звірки ТОВ „Барилит плюс під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 р. за результатами якої складено вищезазначений Акт, визнані протиправними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Враховуючи викладене, суд вважає, протиправним виключення відповідачем сум ПДВ, сплачених позивачем ТОВ "Барилит Плюс» в ціні придбаних паливно-мастильних матеріалів зі складу податкового кредиту.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про те, що господарські операції ТОВ "Ужгнафта" з ТОВ "Барилит Плюс" мали реальний характер, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Таким чином висновки Ужгородської ОДПІ у Закарпатській області щодо зменшення податкового кредиту по контрагенту ТОВ "Барилит Плюс" на загальну суму 2 284 350грн., в т.ч. за травень 2014 р. - 1308 888 грн., за червень 2014 р. 9754620 грн., є необґрунтованими і безпідставними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у Позивача на момент проведення перевірки були наявні всі необхідні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з поставки товару, а також документи, наявність яких є підставою формування податкового кредиту, недійсність яких не була встановлена у визначеному законодавством порядку, а також з огляду на відсутність з боку Ужгородської ОДПІ у Закарпатській області належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення безтоварних операцій, саме між Позивачем та його безпосереднім контрагентом - ТОВ "Барилит Плюс" або про недійсність оформлених між цими контрагентами первинних документів, та з урахуванням приписів п.п. 14.1.181 п. ст. 14, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4-201.6, 201.11 статті 201 ПК України, податкові-повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 27.10.2014 року та № НОМЕР_3 від 31.12.2014 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача з приводу визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 27.10.2014 року за № НОМЕР_1, то як встановлено судом рішенням про результати розгляду скарги Головного управління ДФС у Закарпатській області від 25.12.2014 р. за № 670/10/07-16-10-04-44, вказане податкове повідомлення рішення частково скасовано. (а.с. 66-76).

Дане рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 25.12.2014 р. за № 670/10/07-16-10-04-44 залишено без змін згідно рішення Державної фіскальної служби України (ДФС) від 24.02.2015 року № 3963/6/49-99-10-01-01-25 (а.с.77-84).

Слід зазначити, що наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, було затверджено «Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 р. за № 2135/22447 (далі - Порядок).

У розділі V даного Порядку визначено порядок відкликання податкових повідомлень-рішень.

Згідно п 5.1. цього Порядку, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо: орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобовязання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення п. 5.1.2 даного порядку;

Як вбачається з рішенням Головного управління ДФС у Закарпатській області про результати розгляду скарги позивача від 25.12.2014 р. за № 670/10/07-16-10-04-44 податкове повідомлення рішення відповідача за № НОМЕР_1 від 27.10.2014 року, яке є предметом даного спору, було частково скасовано в частині 327222 грн. штрафної санкції, таким чином відповідно до п. 5.1.2 Порядку орган державної податкової служби зменшив позивачу нараховану суму грошового зобовязання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення, а саме № НОМЕР_1 від 27.10.2014 року, у звязку з чим відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 31.12.2014 року, яке також направлене позивачу.

Таким чином відповідно до п 5.1 Порядку оскаржуване позивачем податкове повідомлення рішення відповідача за № НОМЕР_1 від 27.10.2014 року вважається відкликаним і не несе для позивача ніяких наслідків, так як є фактично скасованим, а тому таке не підлягає скасуванню судом і з врахуванням встановлених судом обставини в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що в даному випадку даний адміністративний позов задоволено частково на користь позивача та при поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено 10% суми майнової вимоги відповідно до Закону України «Про судовий збір», а саме 487,20 грн., суд приходить до переконання, що в даному випадку слід стягнути з позивача на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 2166,00 грн. у відповідності до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужнафта" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № НОМЕР_2 від 27.10.2014 року та податкове повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № НОМЕР_3 від 31.12.2014 року.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужнафта" до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2166,00 грн. у відповідності до задоволеної частини позовних вимог, шляхом зарахування цих коштів на наступні реквізити: судовий збір за позов (ПІБ чи назва установи, організації позивача) Закарпатський окружний адміністративний суд, (суду де розглядається справа); реквізити для сплати: банк одержувача: ГУ ДКСУ у Закарпатській області, МФО 812016, рахунок отримувача: 4002, отримувач коштів: УК у м. Ужгород, 22030001, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38015610.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяC.А. Гебеш