Справа № 2-а-186/2010
Суддя: Кірімова О. М.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Братський районний суд Миколаївської області
Справа № 2-А-186/2010р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010року Братський районний суд

Миколаївської області

В складі: головуючої - судді Кірімової О.М..

при секретарі - Москаленко С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Братське справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Управління державної автоінспекції УМВС України в Миколаївській

області

Про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївської області, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2010 року, відносно нього складено адміністративний протокол за те, що він, начеб то керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул.8 Березня в м. Миколаєві, повернув праворуч на проспект Леніна та не надав дорогу пішоходу, який перетинав проїздну частину дороги, на яку він повертав на нерегульованому пішохідному перехід, чим порушив вимоги п.16.2 ПДР. Згідно постанови про адміністративне правопорушення ВЕ №261386, його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Вважає, що він не вчиняв дане правопорушення, а тому просив суд скасувати постанову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та суду пояснив, що дійсно, 14 жовтня 2010 року по вул.8 Березня в м. Миколаєві, керував автомобілем ЗАЗ 1105, державний номерний знак НОМЕР_2 , який не належить йому на праві власності. Вважає, що правопорушення, передбачене ч. ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ним вчинено не було, оскільки дійсно зупиняючи транспортний засіб, мав намір пропустити пішохода. Однак, пішохід при цьому нерухомо стояв на пішохідному переході та йти далі не намагався. Також при складанні протоколу не зафіксовано дорожню розмітку, не опитані свідки, які могли б підтвердити відсутність чи наявність даного правопорушення. Тому просив суд скасувати винесену відносно нього постанову про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2010 року.

Представник відповідача суб'єкт владних повноважень, в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій, чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЕ1№ 176682 від 14.10.2010р.(а.с.5) ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ-1105, державний номерний знак НОМЕР_2. по вул. 8 Березня повернув праворуч на проспект Леніна та не надав дороги пішоходу, який перетинав проїзну частину дороги, на яку він повертав на нерегульованому пішохідному переході.

Згідно постанови ВЕ №261386 по справі про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2010 року, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.4)

Так, відповідно до п.16.2 Правил дорожнього руху, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Як видно із даної норми Правил, водій повинен надати дорогу тільки тим пішоходам, які проходять проїзну частину.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1, пішохід стояв нерухомо на тротуарі і рухатися не намагався, навіть після того, як він призупинив автомобіль.

Також, в силу ст.269 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказаний в постанові пішохід є потерпілим. Працівниками ДАІ, при складані, як протоколу так і постанови не було взято у пішохода пояснення, який вимушений був «змінити швидкість чи напрямок руху», щоб забезпечити свою безпеку. Не зазначено також які права такого потерпілого було порушено внаслідок протиправних дій позивача. А також не зазначено всіх не обхідних про нього відомостей.

Відповідно до ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, притягуються власники (співвласники) транспортних засобів. Як встановлено в судовому засіданні, власником автомобіля НОМЕР_1 є ТОВ «Сантарекс». (а.с.7)

Крім того, стаття 255 КУпАП визначає перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Так, п.1 ч.1 ст.255 КУпАП передбачає складання протоколів органами внутрішніх справ і у цьому пункті визначено вичерпний перелік статей та частин КУпАП за якими органи внутрішніх справ мають право та повноваження складати протоколи про адмінправопорушення. У цьому ж пункті відсутні ч.1 та ч.2 ст.122 КУпАП, тобто посадові особи не мають повноважень складати протоколи про адмінправопорушення за ч.1,2 ст.122 КУпАП.

Також, протокол не містить даних про свідків, які б могли спростувати чи підтвердити в судовому засіданні факт вчинення позивачем правопорушення, чи відсутність такого факту.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, матеріалів справи та добутих в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обгрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_1 в порушенні ним Правил дорожнього руху України.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної автоінспекції УМВС України в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.- задовольнити.

Постанову серії ВЕ №261386 по справі про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Постанова оскарженню не підлягає.