Справа № 27819/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2011-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2011 р.справа № 2а-675/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в якому просив суд зобовязати відповідача виконати розрахунок та призначення йому пенсії з 15.01.2007 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»від 22.09.2006 року з урахуванням положень частини третьої сьомої статті 24 цього Закону, застосувавши для розрахунку показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за 2006 рік. При цьому зазначив, що з липня 2002 року йому призначена пенсія як науковому працівникові на підставі Закону № 1977 від 13.12.2001 року. Після призначення пенсії він не працював. З 01 січня 2004 року йому проведено нове призначення пенсії згідно ст.. 23,24 Закону № 1316 від 20.11.2003 року із застосуванням показника заробітної плати за 2003 рік. Тому вважає відмову відповідача у незастосуванні показника середньої заробітної плати за 2006 рік при призначенні йому пенсії з 01 січня 2007 року невірним.

Відповідач проти позову заперечував ( а.с.59,60). У судовому засіданні першої інстанції представник відповідача наполягав на застосуванні положень ч.1 ст.100 КАС Україні у редакції, чинній на час звернення позивача до суду лютий 2010 року.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 серпня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення його позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що ним пропущений строк звернення до суду, передбачений ст.. 99 КАС України, мотивуючи це тим, що він 15.01.2007 року звертався до відповідача саме з заявою про «оптимізацію пенсії», при цьому суд не взяв до уваги його пояснення про те, що про порушення своїх прав він дізнався із постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2009р.щодо іншої особи, але аналогічних до його, обставин. Також суд не взяв до уваги того, що заяву про оптимізацію пенсії йому не пропонували написати, а наказали писати за формою саме про оптимізацію а не за вибором про призначення пенсії. Самостійно проаналізувавши норми Закону № 190, він дійшов висновку, що оптимізація пенсії це лише ч.6 ст. 24 вказаного Закону, а не частини третьої-сьомої ст.. 24 цього Закону, що є порушенням його прав відповідачем. Вважає, що суд не в повній мірі зясував обставини справи, оскільки не взяв до уваги положення ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої при обчисленні пенсії використовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. А у нього звернення за призначенням пенсії було 15.01.2007 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у ній підстав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що згідно заяви від 14.11.2002 року ОСОБА_2 переведено із пенсії за віком на пільгових умовах на наукову пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

15 січня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про оптимізацію наукової пенсії ( а.с.58)

На підставі його заяви було проведено оптимізацію призначеної позивачу пенсії.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не звертався до відповідача у 2007 році із заявою про призначення йому пенсії згідно положень частин третьої-сьомої статті 24 Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»від 22.09.2006 року, то у відповідача були відсутні підстави для проведення такого нарахування пенсії. Так як згідно заяви на а.с. 58, ОСОБА_2 просив відповідача провести оптимізацію наукової пенсії, відповідачем вона правомірно була проведена згідно положень ч.6 ст.24 вищевказаного Закону за вибором самого ОСОБА_1. Також суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, оскільки з січня 2007 року він отримував пенсію, яка розрахована була згідно його заяви про оптимізацію, у тому числі, із застосування показника заробітної плати за 2003 рік, а до суду він звернувся лише у лютому 2010 року, посилаючись на те, що йому слід було застосовувати показник заробітної плати за 2006 рік.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 37 Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»орган, що призначає пенсію, розглядає питання про її призначення тільки при зверненні особи з відповідною заявою, передбаченою в додатку № 4.

Згідно ст.. 39 вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення пенсії.

Аналіз діючого законодавства свідчить про те, що органом, який призначає пенсію, є відповідне Управління пенсійного фонду України. Управління може прийняти певне рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії лише після надходження заяви саме про призначення пенсії, а прийняті Управлінням рішення оформляються розпорядженням.

Відповідно до матеріалів справи, 15 січня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою саме про оптимізацію наукової пенсії ( а.с.58). Відповідно до заяви позивача та положень частини 6 статті 24 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»від 22.09.2006 року останньому і було проведено перерахунок пенсії ( оптимізацію) із заробітної плати за період з 01.01.1987р. по 31.12.1991р. та з 01.07.200р. по 30.06.2002 р., тобто, за документами пенсійної справи та з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2003 рік, оскільки, відповідно до попередньої заяви позивача йому проводилось призначення наукової пенсії з 01.01.2004 року.

Вказані обставини сторонами визнані , матеріалами справи підтверджені.

Посилання апелянта на те, що його примусили написати заяву саме про оптимізацію пенсії, а не про призначення пенсії згідно Закону № 190 від 22.09.2006р., колегією суддів визнається безпідставним, оскільки не ґрунтується на допустимих доказах та спростовується особистою заявою ОСОБА_2 на а.с.58.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що дії позивача при проведенні перерахунку ( оптимізації) пенсії позивачу у січні 2007 року були правомірними та узгоджувались з положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України.

Більш того, з 15 січня 2008 року за заявою ОСОБА_2 знову було переведено на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1. ( а.с.22-23)

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст.100 КАС України в редакції, чинній на час їх виникнення, виходячи із наступного.

Відповідно ст.99 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа Стаббігс та інш. Проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980р.).

Посилання апелянта на те, що він не пропускав строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізнався лише із постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2009р. щодо іншої особи, але аналогічних до його випадку, обставин, колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки , відповідно до поданої заяви, ОСОБА_2 з січня 2007 року отримував пенсію, яка була розрахована , у тому числі, із застосування показника заробітної плати за 2003 рік, а до суду він звернувся лише у лютому 2010 року, посилаючись на те, що тоді йому слід було застосовувати показник заробітної плати за 2006 рік, а не 2003 рік. При цьому законодавець не ставить в залежність визначення строків звернення до суду від наявності конкретних рішень судів будь-якої ланки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 04 березня 2011 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим