Справа № 461/1334/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/17756/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Донця О.Є., Калашнікової О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року

у справі № 461/1334/14-а

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради

про визнання неправомірною бездіяльності

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (далі - позивачі) звернулись до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо зволікання з розглядом питання про надання у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 56 кв. м. та зобов'язання Львівської міської ради винести на розгляд чергової сесії питання про безоплатну передачу у спільну приватну власність земельної ділянки площею 56 кв. м. під уже збудовану на ній прибудову до будинку по АДРЕСА_1 з попереднім вилученням 56 кв. м. з користування ОСОБА_9 (за його згодою) власника будинку по АДРЕСА_2.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 23.04.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015, позов задоволено частково. Зобов'язано Львівську міську раду винести на розгляд чергової сесії Львівської міської ради питання про безоплатну передачу у спільну приватну власність земельну ділянку площею 56 кв. м. під уже збудовану на ній прибудову до будинку по АДРЕСА_1 з попереднім вилученням 56 кв. м. з користування ОСОБА_9 (за його згодою) власника будинку по АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2, ОСОБА_3 оскаржили їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржники просили скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована переважно тим, що суди попередніх інстанцій не встановили та не оцінили ряд обставин і доказів у справі, які мають значення для правильного вирішення спору і виключають можливість безоплатної передачі у спільну приватну власність позивачів спірної земельної ділянки площею 56 кв. м. під уже збудованою на ній прибудовою до будинку по АДРЕСА_1 з попереднім вилученням 56 кв. м. з користування ОСОБА_9 (за його згодою).

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 просила залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2396922, від 23.12.2003 будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності позивачів.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та на підставі договору міни серії ВВА № 521307 від 09.12.2003 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0555 га по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку.

Згідно із нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_9 від 28.07.2009 вказана особа дає свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 56 кв. м., яка є у його користуванні за адресою: АДРЕСА_2 і долучення її до земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивачі неодноразово звертались до Львівської міської ради з заявами про надання їм у приватну власність земельної ділянки площею 56 кв. м. з попереднім вилученням її у ОСОБА_9 за його згодою.

Відповідно до листа юридичного управління Львівської міської ради від 13.05.2013 № 4-1104-702 будь-яких застережень щодо винесення цього питання на розгляд чергової сесії Львівської міської ради немає.

28.05.2013 позивачі подали відповідну заяву із додатковими необхідними документами для розгляду питання про передачу їм у приватну власність земельної ділянки площею 56 кв. м..

На звернення ОСОБА_4 від 28.05.2013 № 3-М-13336/АП про надання у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради листом від 16.12.2013 № 2403-3вих.-2200 повідомило про те, що оскільки спір про узаконення чи демонтажу самочинної прибудови, що знаходиться на земельній ділянці досі перебуває в суді, питання, порушені у її листі, може бути розглянуто після остаточного рішення суду.

Водночас, судом апеляційної інстанції установлено, що судове рішення стосовно питання узаконення чи демонтажу самочинної прибудови після його перегляду судом апеляційної інстанції набрало законної сили.

Крім того, відповідачі у справі не надали суду доказів на підтвердження факту подання позивачами не всіх передбачених законодавством документів чи подання неналежних документів для вирішення питання про надання у приватну власність спірної земельної ділянки.

Приймаючи рішення в частині задоволеного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з вимогами чинного законодавства відповідач зобов'язаний розглянути заяву позивачів про безоплатну передачу у спільну приватну власність спірної земельної ділянки.

Крім того, у своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом спору в цій справі є бездіяльність органу місцевого самоврядування в частині порушення процедури розгляду питання передачі у приватну власність земельної ділянки. Таким чином, суд першої інстанції не вирішував питання щодо спірної земельної ділянки площею 56 кв. м., оскільки це відноситься до виключної компетенції міської ради. Саме міська рада вирішує питання щодо надання позивачам у приватну власність спірної земельної ділянки чи відмови у наданні цієї земельної ділянки. Саме під час розгляду вказаного питання міська рада повинна врахувати ті обставини, на які посилаються ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

В силу приписів пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (ч. 6 ст. 118 ЗК України).

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ураховуючи те, що Львівська міська рада у визначений законодавством строк клопотання позивачів про безоплатну передачу у спільну приватну власність земельної ділянки площею 56 кв. м. не розглянула, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо протиправності такої бездіяльності органу самоврядування, а тому наявність підстав для зобов'язання відповідача розглянути таке клопотання.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Проте, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, предметом дослідження у цьому спорі є правомірність дій (бездіяльності) Львівської міської ради щодо дотримання процедури розгляду заяви ОСОБА_4 про передачу земельної ділянки, яка жодним чином не стосується прав чи інтересів ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях питань щодо прав та інтересів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не вирішували, а Львівська міська рада не довела законності своєї бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_4, колегія суддів вважає рішення судів попередніх інстанцій обґрунтованими.

Таким чином, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

О.Є. Донець

(підпис)

О.В. Калашнікова

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель