Справа № 826/914/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа: № 826/914/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» до Державної фінансової інспекції України про визнання протиправними і скасування пунктів 2, 4 вимоги від 22.12.2014 р. № 32-14/108,

ВСТАНОВИВ :

Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» ( далі - позивач ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції України ( далі - відповідач ) про визнання протиправними і скасування пунктів 2, 4 вимоги від 22.12.2014 р. № 32-14/108.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши, у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» ( далі - ДП «Укрпошта» ) з ТОВ «Міжнародний центр економічного розвитку» було укладено:

- договір від 05.12.2013 р. № 143-346 щодо обстеження та концептуального проектування бізнес-процесів за напрямом взаємодії з клієнтами;

- договір від 22.10.2013 р. № 143-299 щодо придбання послуг з впровадження програмного забезпечення Централізованої ІТ-інфраструктури Укрпошта та ЄЦІП на основі SAP на загальну суму 4,7 млн. грн.;

- договір від 27.12.2013 р. № 14-398, предметом якого є придбання послуг з консультування стосовно систем і програмного забезпечення (впровадження модулів Єдиної централізованої інтегрованої платформи (ЄЦІП) підприємства на основі SAP) (розгортання, впровадження та налаштування на основі SAP), на суми 64,5 млн. грн. та 32,3 млн. грн.

Крім того, позивачем з ТОВ «Міжнародний центр розвитку енергетики» було укладено:

- договір від 20.11.2013 р. № 143-325 щодо придбання послуг з обстеження та концептуального проектування бізнес-процесів управління витратами і доходами, бухгалтерського та податкового обліку, фінансового планування та казначейства на загальну суму 4,9 млн. грн.;

- договір від 20.11.2013 р. № 143-324 щодо обстеження та концептуального проектування бізнес-процесів керування матеріальними потоками, збуту та обліку договорів на суму 4,7 млн. грн.

Відповідачем було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та його структурних підрозділів за період з 01.01.2013 р. по 30.09.2014 р., за результатами якої складено акт від 17.11.2014 р. № 32-21/5.

Згідно з висновками зазначеного акту, під час ревізії встановлено нецільове використання коштів на загальну суму 74 236 000,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту ревізії відповідачем ДП «Укрпошта» було пред'явлено вимогу про усунення порушень від 22.12.2014 р. № 32-14/108, у п.п. 2, 4 якої від позивача вимагається вжити заходи щодо забезпечення повернення контрагентом зайво сплачених коштів за договорами, укладеними з ТОВ «Міжнародний центр економічного розвитку» і ТОВ «Міжнародний центр розвитку енергетики», від 05.12.2013 р. № 143-346, від 22.10.2013 р. № 143-299, від 27.12.2013 р. № 14-398, від 20.11.2013 р. № 143-325 та від 20.11.2013 р. № 143-324.

Не погоджуючись з п. 2, 4 зазначеної вимоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані пункти 2, 4 вимоги від 22.12.2014 р. № 32-14/108 стосуються відшкодування виявлених Інспекцією збитків, які відшкодовуються в добровільному порядку і не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред'явлення вимоги, а тому така вимога не несе юридичних наслідків для позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ( далі - Закон № 2939-ХІІ ), Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 ( далі - Порядок №550 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналогічні правові положення закріплені у п. 50 Порядку № 550.

Таким чином, законодавством регламентовано право органу державного фінансового контролю заявляти вимоги про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, які є обов'язковими до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою яких неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю, яка вказує на виявлені збитки, їх розмір та заходи відшкодування таких збитків фактично не породжує для підконтрольної установи юридичних наслідків, зокрема у вигляді певних прав чи обов'язків.

При цьому, у відповідності до приписів ст.ст. 2, 17 КАС України, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб'єкта владних повноважень, яке породжує для позивача безпосередньо права чи обов'язки.

Аналогічних правовий підхід викладено в рішеннях Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі 21-461а14, від 21 квітня 2015 року у справі № 21-76а15, від 23 червня 2015 року у справі № 818/1858/14, яке відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у пунктах 2, 4 оскаржуваної вимоги від 22.12.2014 р. № 32-14/108 зазначено про необхідність вжиття заходів для повернення контрагентами позивача зайво сплачених ним коштів, однак стягнення таких коштів на підставі вказаної вимоги є неможливим і може бути здійснено виключно на підставі відповідного позову органу державного фінансового контролю, а отже, і сама по собі така вимога, як було правильно встановлено судом першої інстанції, не створює для позивача юридичних наслідків та не підлягає скасуванню в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку, відсутні жодні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що його витрати за договорами, укладеними з ТОВ «Міжнародний центр економічного розвитку» і ТОВ «Міжнародний центр розвитку енергетики», від 05.12.2013 р. № 143-346, від 22.10.2013 р. № 143-299, від 27.12.2013 р. № 14-398, від 20.11.2013 р. № 143-325 та від 20.11.2013 р. № 143-324 не є завищеними, а навпаки призвели до економії бюджетних коштів, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та викладеної аргументації.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 29.07.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.