Справа № 367/2893/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Карабаз Н.Ф. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа: № 367/2893/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо безпідставної відмови позивачу в оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації для видачі їй посвідчення постраждалого 1 категорії з числа постраждалих категорії 4;

- зобов'язання відповідача оформити та направити до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації подання для видачі позивачу посвідчення постраждалого 1 категорії з числа постраждалих категорії 4.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю та віднесена до 4 категорії, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1, виданим 07.12.1993 р.

22.12.2014 р. позивачу було встановлено довічно третю групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, яке пов'язано з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 22.12.2014 р. № 9642 та довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0206399.

У зв'язку з- цим позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії із числа постраждалих 4 категорії.

УПСЗН Ірпінської міської ради Київської області листом від 03.04.2015 р. №1435-Р повідомила позивача про відмову в задоволенні її вимог з тих підстав, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, зо втратили чинність, деяких законодавчих актів» від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ було виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, що вказує на те, що позивач з 01.01.2015р. не проживає на забрудненій території. а також підставою для відмови стало роз'яснення Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо неприйняття заяв від осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно є інвалідом 3 групи і її захворювання пов'язано з Чорнобильською катастрофою, а право осіб на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС прямо передбачено чинним законодавством і не може ставитися у залежність від суб'єктивного тлумачення УПСЗН та/або роз'яснення Департаменту соціального захисту населення, як на таке посилається відповідач.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - Закон № 796-XII ), Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 р. № 51 ( далі - Порядок № 51 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до п. 10 Порядку № 51, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи; хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - на підставі висновку експертної медичної ради і акта форми N Н-1; потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки N 3 або N 4).

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема є одночасна сукупність наступних умов: 1) встановлення їй інвалідності; 2) наявність висновку МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Водночас, законодавством регламентовано порядок видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, який включає в себе два етапи: 1) звернення такої особи із необхідним пакетом документів до відповідного УПСЗН; 2) оформлення та направлення УПСЗН подання до Департаменту соціального захисту населення відповідної облдержадміністрації щодо видачі заявнику такого посвідчення.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що оскільки позивач здобула інвалідність через захворювання, пов'язане з аварією на ЧАЕС, що підтверджується відповідним висновком МСЕК, та для отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернулась до відповідача з необхідним пакетом документів, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для оформлення та направлення УПСЗН виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації подання для видачі ОСОБА_2 такого посвідчення.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу в задоволенні її вимог щодо оформлення та направлення до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації подання для видачі їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ та п. 10 Порядку № 51.

Доводи апелянта про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, зо втратили чинність, деяких законодавчих актів» від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ було виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, що вказує на те, що позивач з 01.01.2015 р. не проживає на забрудненій території, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки право позивача на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентовано не цією правовою нормою, а п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ та п. 10 Порядку № 51, які були чинними як на момент її звернення до відповідача із заявою про видачу такого посвідчення, так і на час розгляду даної справи судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що право особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС за п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ виникає у зв'язку зі встановленням інвалідності через захворювання, пов'язане з Чорнобильською катастрофою, а не в залежності від місця її проживання або роботи, як про таке стверджує апелянт.

Тож, посилання апелянта на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 р. не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС за п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ.

Посилання апелянта на роз'яснення Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо неприйняття заяв від осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії апеляційний суд вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, так як зазначені роз'яснення не є нормативно-правовим актом та не можуть суперечити ані Закону №796-ХІІ, ані Порядку № 51.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, із дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.