Справа № 1570/1511/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2015 р. м. Київ К/800/33883/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби
на постановуОдеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року
у справі1570/6648/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Диском»
доДержавної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби
провизнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Диском» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Диском») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси), в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки ТОВ «Диском», за результатами якої був складений акт від 08 квітня 2011 року №609/23-1 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ з питань правомірності нарахування податкового кредиту з ПДВ за грудень 2010 року»;

- зобов'язати відповідача виключити з системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України відомості щодо нікчемності усіх правочинів, відображених у декларації з ПДВ ТОВ за грудень 2010 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, позов задоволено.

Посилаючись на невідповідність висновків судів положенням чинного законодавства, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких у її задоволенні просив відмовити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, наказом начальника ДПІ у Приморському районі м. Одеси №1016 від 08 квітня 2011 року на підставі пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України була призначена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Диском» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за грудень 2010 року.

За результатами проведення зазначеної перевірки податковим органом 08 квітня 2011 року складено акт №609/23-1 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ з питань правомірності нарахування податкового кредиту з ПДВ за грудень 2010 року», в якому зазначено, що ТОВ «Диском» не знаходиться за місцезнаходженням, у нього відсутні основні засоби, складські приміщення, транспортні засоби, технічний персонал, на підставі чого ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийшла до висновку про нікчемність усіх угод позивача з контрагентами за грудень 2010 року.

Висновки цієї перевірки були внесені відповідачем до системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України, що не оспорював в судовому засіданні представник відповідача та підтверджується актом перевірки контрагента позивача - ТОВ «Десса плюс» від 23 червня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у ході розгляду справи відповідач не подав до суду доказів дотримання вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при проведенні документальної невиїзної перевірки, реалізація владної управлінської функції у спірних правовідносинах була організована податковим органом без дотримання положень Податкового кодексу України, що порушує матеріально-правовий інтерес позивача як платника податків на належне та безумовне додержання суб'єктом владних повноважень визначених законом процедур і дослідження обставин справляння податків та зборів у визначений законом спосіб. Крім того, у спірних правовідносинах рішення про проведення перевірки було прийнято суб'єктом владних повноважень за відсутності передбачених законом підстав, а сама перевірка проведена за відсутності обов'язкової документальної бази.

Викладене стало підставою для визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту від 08 квітня 2011 року №609/23-1 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Диском» з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року» та зобов'язання відповідача виключити з системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розмірі контрагентів на рівні ДПА України відомості щодо нікчемності правочинів, відображених у деклараціях з податку на додану вартість ТОВ «Диском» за грудень 2010 року.

Переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач є органом державної влади і, відповідно, його діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам Податкового кодексу України. Право податкового органу на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов'язане з самою протиправністю дій. Окрім того, позивачем не оспорювалось право державної податкової інспекції на проведення перевірок, взагалі, він доводив протиправність розпочатої щодо нього перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для перевірки правомірності дій відповідача - суб'єкта владних повноважень щодо здійснення позапланової перевірки позивача в розрізі дотримання порядку, визначеного приписами Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (підпункт 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений положеннями статті 78 ПК України, а особливості проведення документальної невиїзної перевірки врегульовані положеннями статті 79 ПК України.

Так, у пункті 78.4 статті 78 ПК України закріплено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пункт 79.2 статті 79 ПК України деталізує наведену вище норму та закріплює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Правила листування з платником податків врегульовані статтею 42 ПК України.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, пунктом 79.1 статті 79 ПК України також закріплено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, у акті перевірки від 08 квітня 2011 року як підставу для проведення документальної перевірки зазначено підпункт 72.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Будь-яких обставин, закріплених у статтях 77 та 78 ПК України ані в наказі про проведення документальної перевірки позивача, ані в акті про неможливість проведення документальної перевірки податковим органом не зазначено.

Отже відповідачем під час розгляду справи судами не надано доказів дотримання наведених вище правових норм Податкового кодексу України, а саме:

- встановлення обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 ПК України;

- направлення у порядку, визначеному ПК України, рішення про проведення позапланової невиїзної перевірки;

- проведення відповідної перевірки саме на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про вчинення суб'єктом владних повноважень протиправних дій щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача.

Однак, під час розгляду справи та постановлення рішень, судами першої та апеляційної інстанції не було враховано, що дії відповідача - суб'єкта владних повноважень щодо складання акту від 08 квітня 2011 року №609/23-1 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Диском» з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року» відносяться до його владних (управлінських) функцій та закріплені нормами податкового законодавства.

Наведене, на переконання колегії суддів, виключає підстави для визнання зазначених дій - саме щодо складання акту неправомірними.

Натомість, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 24 січня 2006 року у справі №21-102во05 суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на те, що під час розгляду справи судами встановлено протиправність дій податкового органу щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача, а обраний позивачем спосіб захисту не відновлює порушеного права з метою захисту якого подано відповідний позов, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та постановити рішення про визнання протиправними дій ДПІ у Приморському районі м. Одеси щодо проведення документальної перевірки ТОВ «Диском з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року за результатами якої складено акт №609/23-1 від 08 квітня 2011 року.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо зобов'язання відповідача виключити з системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розмірі контрагентів на рівні ДПА України відомості щодо нікчемності правочинів, відображених у деклараціях з податку на додану вартість ТОВ «Диском» за грудень 2010 року.

Підпунктом 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України закріплено, що способом здійснення податкового контролю також є інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів.

Відповідно до статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Виходячи із системного тлумачення статей 71, 72, 74 ПК колегія суддів приходить до висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Вищезазначене також узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 09 грудня 2014 року у справі №21-511а14.

За таких обстави, з огляду на визнання дій суб'єкта владних повноважень щодо проведення документальної перевірки протиправними, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача виключити відповідну інформацію, отриману за наслідками проведення такої перевірки, з баз даних, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень у відповідній частині судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 229, 230, 232, 236, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року у справі №1570/6648/11 скасувати в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Диском» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій щодо складання акту від 08 квітня 2011 року №609/23-1 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Диском» з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року».

3. Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Диском» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання дій протиправними задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби щодо проведення документальної перевірки ТОВ «Диском з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року за результатами якої складено акт №609/23-1 від 08 квітня 2011 року «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Диском» з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року».

4. В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року у справі №1570/6648/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна