Справа № 826/10817/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року № 826/10817/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації
про Визнання протиправним дій, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач-1), Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-2) в якому просить:

- визнати рішення відповідача-2 про відмову в виділенні позивачу земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво недійсним;

- зобов'язати відповідача-1 та відповідача-2 виділити позивачу земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво розміром 0,1 га в межах міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10817/14, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 23 червня 2015 року, яке відкладалось на 24 червня 2015 року.

У судовому засіданні 24 червня 2015 року позивач підтримав адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність своїх дій при розгляді звернення позивача вимогам чинного законодавства.

Керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та не спростовано представниками сторін, гр. ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради із клопотаннями від 16 січня 2015 року (вх. № 08/К-435 від 22 січня 2015 року) та від 27 лютого 2015 року (вх. № 08/К-1618 від 27 лютого 2015 року) виділити йому земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва згідно другого абзацу пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В якості додатків до вищезазначених клопотань додано копію посвідчення інваліда війни 2 групи.

За результатами розгляду звернення листами Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 27 лютого 2015 року № 057022-08/К-435-3794 та від 06 квітня 2015 року № 057022-08/К-1618-5644 позивача повідомлено, що клопотання не відповідає вимогам Тимчасового порядку передачі надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 (в редакції чинній на момент звернення позивача із клопотанням).

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду та вважає відповідь Департаменту земельних ресурсів України, надану за дорученням Київської міської ради неаргументованою та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, мотивуючи позовні вимоги обов'язком надання інвалідам війни у будівництві індивідуальних жилих будинків.

Окружний адміністративний суд міста Києва не погоджується з позовними вимогами, виходячи з наступних мотивів.

Порядок набуття та реалізації права на землю громадянами встановлений у розділі IV Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Виходячи з наведених правових норм вбачається, що право отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, може бути реалізовано громадянами у встановленому законом порядку, зокрема необхідним є подання відповідного клопотання, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, додавши до нього графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та інші документи, визначені Земельним кодексом України.

Як встановлено судом, позивач просить визначити та виділити земельну ділянку орієнтовним розміром до 0,10 га в межах міста Києва без його погодження, не конкретизувавши при цьому бажаного місця розташування земельної ділянки. До клопотання позивачем надано лише копію посвідчення інваліда війни 2 групи.

Тобто, звернувшись до відповідачів із клопотаннями, позивачем не визначено бажаного місця розташування, не надано графічних матеріалів.

Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено обов'язку органу місцевого самоврядування самостійно здійснювати пошук земельної ділянки в межах міста Києва за відсутності погодження заявника.

Водночас, орган місцевого самоврядування, який розглядає клопотання, повинен встановити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом вище, позивачем конкретно не визначено бажаного місця розташування земельної ділянки, що унеможливлює розгляд відповідного клопотання, враховуючи відсутність можливості відповідача встановити наявність чи відсутність підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Таким чином, наведене свідчить, що клопотання позивача та склад доданих до нього документів не відповідає вимогам частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, а тому на думку суду, позивачем не дотримано встановленого Законом порядку для реалізації права на погодження місця розташування земельної ділянки та одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Щодо посилання позивача на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суд зазначає, що зазначений закон надає пільги відповідним громадян щодо отримання земельної ділянки проте, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не змінює порядок звернення до органу місцевого самоврядування та вимоги до документів із клопотанням про відведення земельної ділянки в межах міста Києва.

Також, встановлено, що відповідачем-2 у листі від 06 квітня 2015 року № 057022-08/К-1618-5644 неправомірно визначено підставу для залишення без розгляду клопотання, а саме його невідповідність вимогам Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №63/9120, оскільки визначений у ньому перелік документів, які додаються до клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, якою у свою чергу забороняється вимагати додаткові матеріали та документи.

Разом з тим, вказана обставина не є самостійною підставою для визнання дій чи бездіяльності відповідача під час розгляду клопотання протиправними, за умови наявності підстав, які унеможливлюють розгляд такого клопотання по суті.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час розгляду клопотання є обґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, дії відповідачів відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу позивач не довів суду обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник