Справа № 2а/1570/3622/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2015 р. м. Київ К/800/25103/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Суворівському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року
у справі2а/1570/3622/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Парол»
доДержавної податкової інспекції у Суворівському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби
провизнання протиправними дій та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Парол» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фірма Парол»») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Суворівському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Суворівському районі м. Одеси), в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ у Суворовському районі м. Одеси за № 495 від 21 березня 2011 року;

- визнати протиправними дії ДПІ у Суворовському районі м. Одеси з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість;

- визнати протиправними дії відповідача зі складання акту перевірки від 21 березня 2011 року за № 1200/23-1/37136500;

- визнати протиправними дії ДПІ у Суворовському районі м. Одеси щодо встановлення завищення податкових зобов'язань за січень - лютий 2011 року на суму 1844534,00 грн.;

- визнати протиправними дії ДПІ у Суворовському районі м. Одеси з встановлення завищення податкового кредиту по податку на додану вартість (далі ПДВ) за січень - лютий 2011 року на суму 1816800,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року скасовано та позов задоволено повністю.

Посилаючись на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції положенням чинного законодавства, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 21 березня 2011 року виконуючим обов'язки начальника ДПІ в Суворовському районі м. Одеси видано наказ №495 «Про проведення документальної невиїзної перевірки позивача з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ за період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2011 року.»

За результатами проведення зазначеної перевірки 21 березня 2011 року складено відповідний акт за № 1200/23-1/37136500, в якому зазначено про завищення позивачем податкових зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ, а також щодо нікчемності правочинів, укладених позивачем з контрагентами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають

Скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем процедури та порядку призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, зокрема, внаслідок недотримання податковим органом вимог пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України щодо надсилання письмового запиту на адресу позивача.

Також, колегія суддів не погодилась з відмовою суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог стосовно визнання неправомірними дій щодо складання акту проведеної перевірки від 21 березня 2011 року за № 1200/23-1/37136500 на підставі того, що оскарження дій по його складанню, які не встановлюють для позивача будь - яких обов'язків, не передбачено діючим законодавством, оскільки частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, доводи відповідача стосовно завищення податкового зобов'язання на суму 1844534,00 грн. і податкового кредиту з ПДВ на суму 1816800,00 грн., а також щодо нікчемності правочинів укладених позивачем з контрагентами визнані судом апеляційної інстанції неспроможними, оскільки не містять під собою належного обґрунтування відповідними доказами та зроблені за наслідками перевірки проведеної всупереч чинного законодавства.

Переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам Податкового кодексу України. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Суд може захистити право платника податку у разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов'язане з самою протиправністю дій. Окрім того, позивачем не оспорювалось право державної податкової інспекції на проведення перевірок, взагалі, він доводив протиправність розпочатої щодо нього перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для перевірки правомірності дій відповідача - суб'єкта владних повноважень щодо здійснення позапланової перевірки позивача в розрізі дотримання порядку, визначеного приписами Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (підпункт 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений положеннями статті 78 ПК України, а особливості проведення документальної невиїзної перевірки врегульовані положеннями статті 79 ПК України.

Так, у пункту 78.4 статті 78 ПК України закріплено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пункт 79.2 статті 79 ПК України деталізує наведену вище норму та закріплює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Правила листування з платником податків врегульовані статтею 42 ПК України.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, пунктом 79.1 статті 79 ПК України також закріплено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом апеляційної інстанції підставою для проведення документальної перевірки позивача зазначено підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Правовою нормою, закріпленою у названому підпункті, передбачено, що перевірка проводиться лише у випадку якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.

Проте, відповідачем під час розгляду справи судами не надано доказів дотримання наведених вище правових норм Податкового кодексу України, а саме:

- направлення у порядку, визначеному ПК України, запиту про надання пояснень та їх документальні підтвердження щодо виявлених недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

- направлення у порядку, визначеному ПК України, рішення про проведення позапланової невиїзної перевірки;

- проведення відповідної перевірки саме на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про вчинення суб'єктом владних повноважень протиправних дій щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача та наявність підстав для визнання наказу про проведення перевірки протиправним і скасування, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення у відповідній частині судом апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Тим часом, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції в частині наявності підстав для задоволення позову щодо визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси зі складання акту перевірки від 21 березня 2011 року № 1200/23-1/37136500, встановлення завищення податкових зобов'язань за січень-лютий 2011 року всього на суму 1844534,00 грн., завищення податкового кредиту по податку на додану вартість за січень-лютий 2011 року на суму 1816800, 00 грн. та дій, які полягають у визнанні нікчемними правочинів, укладених з контрагентами у період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2011 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції з посиланням на Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984, акт перевірки є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Викладені в ньому висновки є позицією працівника податкового органу, який його складає, тобто відносяться до його компетенції, а тому підстави для визнання відповідних дій протиправними відсутні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості зазначених позовних вимог.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 226, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворівському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року у справі №2а/1570/3622/11 в частині скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність «Фірма Парол» про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси зі складання акту перевірки від 21 березня 2011 року № 1200/23-1/37136500, встановлення завищення податкових зобов'язань за січень-лютий 2011 року всього на суму 1844534,00 грн., завищення податкового кредиту по податку на додану вартість за січень-лютий 2011 року на суму 1816800, 00 грн. та дій, які полягають у визнанні нікчемними правочинів, укладених з контрагентами у період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2011 року скасувати.

3. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі №2а/1570/3622/11 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність «Фірма Парол» про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси зі складання акту перевірки від 21 березня 2011 року № 1200/23-1/37136500, встановлення завищення податкових зобов'язань за січень-лютий 2011 року всього на суму 1844534,00 грн., завищення податкового кредиту по податку на додану вартість за січень-лютий 2011 року на суму 1816800, 00 грн. та дій, які полягають у визнанні нікчемними правочинів, укладених з контрагентами у період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2011 року залишити в силі.

4. В решті постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна