Справа № 819/1421/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1421/15

23 липня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

суддів Жука А.В., Мандзія О.П.,

при секретарі судового засідання Найко Н.І.,

за участю представників позивача Вивюрки С.В., Юзефик О.Я.,

представника відповідача Тернопільського обласного військового комісаріату Вітенько Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі невжиття термінових заходів до звільнення ОСОБА_1 у запас за станом здоров`я при наявності усіх медичних показників для цього;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Бережанський районний військовий комісаріат, Тернопільський обласний військовий комісаріат вжити заходів до негайного офіційного увільнення ОСОБА_1 зі Збройних Сил України за станом здоров`я.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 року за клопотанням представника Міністерства оборони України про заміну первинних відповідачів на належного, у зв`язку з незгодою представника позивача на заміну первинних відповідачів на належного відповідача, керуючись частиною третьою статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), до участь у справі залучено як співвідповідача військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

В березні 2014 року позивача було призвано до лав Збройних Сил України та направлено в зону АТО. Після перебування в зоні АТО ОСОБА_1 потрапив на лікування у військово-медичний клінічний центр Західного регіону, а потім знаходився на стаціонарному лікуванні в Бережанській центральній районній комунальній лікарні. Позивачу встановлено діагноз хронічний ерозивний гастродуоденіт в стадії загострення з вираженим больовим синдромом; хронічний холецистит в стадії загострення. Такий діагноз, на думку позивача, виключає можливість перебування на військовій службі. Відповідно до статті 52 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402, військовослужбовець з таким діагнозом визначається як непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. ОСОБА_1 вважає, що його має бути комісовано з армії. Також зазначає, що через халатність відповідачів неправильно вказані його анкетні дані у військовому квитку.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у адміністративному позові. Звернули увагу, що останнього незаконно призвано в порядку мобілізації на військову службу, неправильно присвоєно військову спеціальність без проходження відповідної підготовки. Зауважили, що у військовому квитку ОСОБА_1 неправильно внесені дані позивача в написані по батькові, вказано « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 ».

Також пояснили, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби була надана чергова відпустка, під час якої військовослужбовець захворів, проходив лікування у військових та цивільних медичних установах, а тому не повернувся на військову службу по закінченню відпустки. Мати позивача ОСОБА_4 зазначила, що в січні 2015 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 були направлені копії усіх медичних довідок про проходження лікування ОСОБА_1 . Неодноразово нею в телефонних розмовах з командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ставилось питання про необхідність направлення ОСОБА_1 на медичний огляд військово-лікарської комісії. При цьому, особисто ОСОБА_1 не повідомляв командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про причини свого неповернення з відпустки, а також начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військового комісара за місцем проведення відпустки про причини і строки затримки.

На запитання суду чи станом на день розгляду справи у суді є висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби ОСОБА_1 , представниками позивача надана відповідь про відсутність такого висновку (постанови).

Представники позивача просили позові вимоги задовольнити у повному обсязі, вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача (а. с. 61, 124-131).

Представник відповідача Міністерства оборони України у судовому засіданні 20.07.2015 року позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у запереченнях проти адміністративного позову від 15.06.2015 року (а. с. 76) та додаткових поясненнях від 23.07.2015 року (а. с. 119-123). Зазначив, що Міністерством оборони України не порушені будь-які права та охоронювані законом інтереси позивача, не допущено бездіяльності. Наявність порушення законного права суб`єкта є обов`язковою умовою для звернення особи до суду, у спірному випадку таке порушення відсутнє. Жодних документів щодо проходження військової служби позивачем чи вирішення питання про звільнення його з військової служби командиром відповідної військової частини не направлялись на розгляд до Міністерства оборони України, жодних рішень не приймалось, в тому числі про відмову звільнити ОСОБА_1 з військової служби. Самостійно позивач до Міністерства оборони України теж не звертався.

У додаткових письмових поясненнях від 23.07.2015 року представник відповідача Міністерства оборони України зазначив, що ОСОБА_1 було законно призвано під час мобілізації на військову службу, оскільки не було надано жодних підтверджуючих документів про те, що ОСОБА_1 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначає категорії військовозобов`язаних, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Також зауважив, що не було у встановленому законом порядку вирішено питання щодо продовження відпустки позивача або її переривання через хворобу військовослужбовця та не дотримано порядку звернення військовослужбовцем з метою направлення у військовий лікувальний заклад.

Представник відповідача Міністерства оборони України просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В подальшому у судове засідання 23.07.2015 року представник відповідача Міністерства оборони України не прибув.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у запереченнях проти позову від 10.06.2015 року (а. с. 23-24), та зазначила, що ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді діловода управління ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 16.05.2014 року позивача увільнено з займаної посади та призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 6 батальйону територіальної оборони (військова частини польова пошта НОМЕР_1 ).

Відповідно до статей 233, 240, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видає командир (начальник) військової частини, зокрема, після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я. Оскільки позивач є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , то будь-які рішення щодо звільнення з військової служби приймає саме командир такої військової частини, а не Тернопільський обласний військовий комісаріат. Крім того, будь-яких заяв від ОСОБА_1 до військкомату не надходило. Неправильне зазначення у військовому квитку ОСОБА_1 по батькові пояснила допущення описки.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 подав до суду заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити (а. с. 28). Вказав, що з 16.05.2014 року ОСОБА_1 вибув до місця служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , жодних даних про встановлення позивачу захворювання до військкомату не надходило. У відповідача є лише інформація про здійснення військовою прокуратурою Херсонського гарнізону Південного регіону України досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 Кримінального кодексу України, щодо військовослужбовця ОСОБА_1 .

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, проте відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а. с. 102).

Відповідач військова частина польова пошта НОМЕР_1 подав до суду письмові пояснення від 14.07.2015 року (а. с. 89-92), в яких зазначив, що з 16.05.2014 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 по місцю дислокації: м. Тернопіль, Тернопільська область. 19.07.2014 року військовослужбовець ОСОБА_1 в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 на підставі бойового наказу командування ОК «Північ» вибув у район виконання бойового завдання за призначенням в Херсонську область. В подальшому позивач вибув у чергову відпустку з 28.09.2014 року по 14.10.2014 року, з якої у розташування військової частини не прибув.

Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 у зоні проведення АТО не перебував, оскільки не покидав Херсонську область, яка не віднесена до переліку населених пунктів, на території який здійснювалася антитерористична операція; на стан здоров`я не скаржився і про необхідність медичного обстеження чи лікування не повідомляв. При цьому, позивач порушив вимоги статей 261, 262 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки самостійно на власний розсуд вирішив порядок і місце проходження лікування, а також порядок звільнення в запис за станом здоров`я, жодним належним чином не повідомивши про причини своєї неявки з відпустки, а також не надав жодних медичних документів, які б підтверджували факт лікування. Відповідач військова частина польова пошта НОМЕР_1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача військової частини польова пошта НОМЕР_1 у судове засідання не прибув, проте відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а. с. 132).

Враховуючи клопотання відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини польова пошта НОМЕР_1 про розгляд справи за відсутності їх представників, а також враховуючи надання усних та письмових пояснень представником відповідача Міністерства оборони України, який не прибув у судове засідання 23.07.2015 року, та у зв`язку з відсутністю перешкод для продовження розгляду справи, судове засідання проведено за відсутності представників таких відповідачів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що у зв`язку з частковою мобілізацією, оголошеною Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р. № 303/2014, ОСОБА_1 . Бережанським об`єднаним районним військовим комісаріатом призвано на військову службу по мобілізації, на особливий період, яку позивач проходив з 19.03.2014 року на посаді діловода управління Бережанського об`єднаного районного військового комісаріату Тернопільської області оперативного командування «Північ», військове звання рядовий, військова професія писар-комірник (а. с. 42 зворот, 103). З 16.05.2014 року позивача увільнено з займаної посади та призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 6 батальйону територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), наказ від 16.05.2014 року № 2-ПМ (а. с. 25-26).

Наказом командира військової частини польова пошта від 16.05.2014 року № 4 рядового ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 по місцю дислокації: м. Тернопіль, Тернопільська область. Цим же наказом визначено, що позивач з 16.05.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, із визначенням грошової винагороди (а. с. 93).

19.07.2014 року військовослужбовець ОСОБА_1 в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 на підставі бойового наказу командування оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № 039 від 14.07.2014 року вибув в район виконання бойового завдання за призначенням в Херсонську область.

В подальшому згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2014 року № 122 ОСОБА_1 вибув у чергову відпустку з збереженням грошового забезпечення строком на 17 діб з 28.09.2014 року по 14.10.2014 року (а. с. 94). У місце несення служби військовою частиною військовослужбовець після закінчення відпустки не повернувся, у зв`язку з чим у військову прокуратуру Херсонського гарнізону Південного регіону України направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а. с. 95-96). Військовою прокуратурою Херсонського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 Кримінального кодексу України «Дезертирство», стосовно військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а. с. 29).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.10.2014 року по 28.10.2014 року та з 10.12.2014 року по 31.12.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Західного регіону Міністерства оборони України, про що свідчать повідомлення військовому комісарові ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.10.2014 року № 4117 (а. с. 9) та від 31.12.2014 року № 4380 (а. с. 8). З 29.10.2014 року по 10.11.2014 року знаходився під спостереженням лікаря Бережанської центральної районної комунальної лікарні, про що видана довідка даного закладу охорони здоров`я від 11.11.2014 року № 538 (а. с. 5), а з 11.11.2014 року по 25.11.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні, про що свідчить довідка Бережанської центральної районної комунальної лікарні від 25.11.2014 року № 575 (а. с. 11). В такій довідці вказано наступний діагноз: хронічний ерозивний гастродуоденіт в стадії загострення з вираженим больовим синдромом; хронічний холецистит в стадії загострення.

Відповідно до виписного епікризу військово-медичного клінічного центру Західного регіону Міністерства оборони України, де перебував ОСОБА_1 у період з 13.10.2014 року по 28.10.2014 року, за результатами проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: синдром Рейно нижніх кінцівок зумовлений остеохондрозом хребта (а. с. 107).

Згідно виписного епікризу військово-медичного клінічного центру Західного регіону Міністерства оборони України, де перебував ОСОБА_1 у період з 10.12.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: короткий, незначно виражений невротичний розлад з виходом в нестійку компенсацію (а. с. 106).

Як вбачається з пояснень представників позивача ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію не направлявся, висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби відсутня.

З пояснень представників сторін також слідує, що позивач письмову не звертався до жодного з відповідачів Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини польова пошта НОМЕР_1 для вирішення питання щодо можливості його звільнення з військової служби за станом здоров`я. Зі слів матері позивача ОСОБА_4 вбачається, що в січні 2015 року у військову частину польова пошта НОМЕР_1 були направлені довідки про перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період жовтня-грудня 2014 року та ставилось питання щодо отримання направлення до військово-лікарської комісії для проходження медичного огляду.

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності відповідачів у формі невжиття термінових заходів до звільнення ОСОБА_1 у запас за станом здоров`я при наявності усіх медичних показників для цього.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент призову позивача на військову службу) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 1 Положення про військові комісаріати, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, визначено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Відповідно до вимог пункту 8 вказаного Положення завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, забезпечення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства..

Судом встановлено, що Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, оголошено та проведено часткову мобілізацію.

У зв`язку з частковою мобілізацією оголошеною Указом Президента України «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_1 був призваний Бережанським районним військовим комісаріатом для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та в подальшому направлений для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, військові комісаріати, в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконуються лише функцію мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території, до повноважень військових комісарів не відноситься вирішення питань звільнення військовослужбовців із військової служби. Відтак, будь-якої бездіяльності таких відповідачів у формі невжиття термінових заходів до звільнення ОСОБА_1 у запас за станом здоров`я при наявності усіх медичних показників для цього не допущено.

Такі питання не належать і до компетенції Міністерства оборони України, яке є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, та діє згідно з Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011.

Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями Міноборони України є: формування і реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, у галузі оборонного планування, військової освіти та науки; здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами; забезпечення формування військово-технічної політики у сфері оборони; формування військової кадрової політики; здійснення в установленому порядку координації діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони; забезпечення формування державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

Отже, відповідачем Міністерством оборони України не допущено бездіяльності по відношенню до позивача ОСОБА_1 у формі невжиття термінових заходів до звільнення ОСОБА_1 у запас за станом здоров`я при наявності усіх медичних показників для цього, оскільки вирішення даного питання не належить до компетенції такого суб`єкта.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, з моменту оголошення мобілізації, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Як вже зазначалось вище, висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність ОСОБА_1 до військової служби відсутній.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 240 даного Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, які визнані обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (пункт 242 Положення).

Таким чином, звільнення з військової служби проводиться тільки на підставі наказу командира (начальника) військової частини та після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я.

У спірному випадку позивач не визнаний рішенням військово-лікарської комісії непридатним до військової служби за станом здоров`я, а тому відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я. Відтак, відсутня бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 у формі невжиття термінових заходів до звільнення позивача у запас за станом здоров`я.

З наведених вище підстав не підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов`язання відповідачів Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , військову частину польова пошта НОМЕР_1 вжити заходів до звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я.

При цьому, суд не приймає мотивацію позивача про те, що Бережанською центральною районною комунальною лікарнею (довідка від 25.11.2014 року № 575, а. с. 11) йому встановлено діагноз: хронічний ерозивний гастродуоденіт в стадії загострення з вираженим больовим синдромом, хронічний холецистит в стадії загострення, який є підставою для визнання військовослужбовця непридатним до військової служи, оскільки законодавець чітко визначив порядок та підстави звільнення з військової служби за станом здоров`я, такою підставою є висновок (постанова) спеціальної військово-медичної установи військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я на підставі військово-лікарської експертизи.

Так, відповідно до пункту 1.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) (пункт 2.1. Положення).

Позивач ОСОБА_1 не направлявся та не проходив медичний огляд ВЛК.

Крім того, суд зауважує, що представниками позивача не наведено підстав, визначених законом, та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які виключали можливість призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, в тому числі про стан здоров`я військовозобов`язаного на момент призову на військову службу. Так, перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягали призову на військову служби під час мобілізації, визначений в статті 23 Закон № 3543-XII (в редакції, чинній на час призову позивача на військову службу). Зокрема, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

чоловіки, на утриманні яких перебувають п`ять і більше дітей віком до 16 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання);

жінки, на утриманні яких перебувають діти віком до 16 років (такі жінки можуть бути призвані на військову службу в разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.

Позивач не відноситься до жодної з наведених категорій осіб. На момент призову на військову службу та на даний час щодо ОСОБА_1 відсутній висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до частин першої-другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі доведи суду необґрунтованість позовних вимог позивача, у відповідачів були відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, відтак, бездіяльності відповідачів у спірних правовідносинах не має, а тому з наведених вище підстав позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тернопільського обласного військового комісаріату, військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

Суддя Жук А.В.

Суддя Мандзій О.П.

копія вірна:
Суддя Чепенюк О.В.