Справа № 30388/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2011 р. справа № 2а-1162/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянула в порядку письмового провадження Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 р. у справі № 2а-1162/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності неправомірною та визнання права на отримання невиплаченої соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, в якому просила визнати незаконними дії відповідача, що полягають в порушені вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», щодо перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії з урахуванням належної позивачу надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії. Зобовязати відповідача здійснити з 09.07.07 по 31.12.07 перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії за віком у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, застосував прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, згідно з нормами ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та п. 7 ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»; здійснити з 22 травня 2008 року перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії за віком у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням підвищення щомісячно в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з застосуванням розміру прожиткового мінімуму, який щорічно встановлюється для осіб, які втратили працездатність; здійснити з 01.01.09 по 31.12.09 перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії за віком у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням підвищення щомісячно в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з застосуванням розміру прожиткового мінімуму, який щорічно встановлюється для осіб, які втратили працездатність; здійснити на користь позивача виплату заборгованості з 09.07.07 по 31.12.07 по доплаті до пенсії позивача у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 742,65 грн.; здійснити на користь позивача виплату заборгованості з 22.05.08 по 31.12.08 по доплаті до пенсії позивача у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 772 грн., що відповідає не отриманому позивачем розміру 20% вказаної доплати щомісячно; здійснити на користь позивача виплату заборгованості з 01.01.09 по 31.12.09 по доплаті до пенсії позивача у відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 1195,20 грн., що відповідає не отриманому позивачем розміру 20% вказаної доплати щомісячно. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по доплаті до пенсії позивача у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 2709, 85 грн.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.10 (суддя Зосименко С.Г.), прийнятою за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність відповідача щодо невиконання за період з 04 квітня 2010 року по 04 жовтня 2010 року приписів згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і провести відповідні виплати за період з 04 квітня 2010 року по 04 жовтня 2010 року з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено, в тому числі з причини пропуску с троку звернення до суду.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (а.с.22), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволення вимог позивача відмовити. Апеляційна скарга мотивована відсутністю у відповідача правових підстав для здійснення нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії у визначених оскаржуваним рішенням розмірах, а також обмеженням фінансування зазначеного підвищення до пенсії, яке здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06, набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01.01.06 дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Як особі, що має статус «дитини війни», позивачу у 2006 та 2007 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 2008 року вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З позовом до суду позивач звернувся 04.10.2010.

Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції на час звернення позивача до суду адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Виходячи з наведених правових норм, приймаючи до уваги, що адміністративний позов подано з порушенням законодавчо встановленого строку звернення до суду, питання про поновлення строку позивачем не порушувалось, колегія суддів вважає, що в даному випадку недотримання судом першої інстанції вимог зазначених вище норм призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за вказаний період, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову і залишення позовної заяви в цій же частині без розгляду.

Стосовно решти позовних вимог, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

На 2009, 2010 роки дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не обмежена.

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.00, в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в період з 04.04.10 по 04.10.10 позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Передбачене ч.3 ст.28 цього Закону застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Також є помилковим посилання відповідача на п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, яким встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. При нарахуванні позивачу щомісячної соціальної допомоги як дитині війни має застосовуватися саме Закон України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки Закони України мають вищу юридичну силу.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Відсутність грошових коштів на виплату підвищення до пенсії в даному випадку не позбавляє позивача, як особу, що має статус дитини війни, права на отримання такої надбавки. Закон України не обмежує таке право наявністю фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за період з 04.04.10 по 04.10.10 судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст.100, 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська - залишити без задовлення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 р. у справі № 2а-1162/10 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, предявлених за період до 04.04.2010, позовну заяву ОСОБА_1 в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 р. у справі № 2а-1162/10 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає (ст.ст.183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України). .

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко