Справа № 813/911/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Справа № 876/4291/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представник відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року за позовом Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Турківському районі Львівської області про спонукання до вчинення дій та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області (далі УПФУ в Турківському районі Львівської області) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Турківському районі Львівської області (далі - ВВД ФСС НВ України в Турківському районі Львівської області) включити в акт щомісячної звірки осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 600,00 грн. для відшкодування їх, стягнути з відповідача витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. на цю суму.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2015 р. у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інтонації, її оскаржило УПФУ в Турківському районі Львівської області. Апеляційну скарну мотивує тим, що перерахування коштів відбувається на централізованому рівні і тільки тих сум, які включені в акт, складений на територіальному рівні і зазначених в узгодженій довідці. Оскільки спір виник на стадії проведення взаємозвірок, то позивач відповідно до статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вправі сам визначати спосіб захисту порушених прав та інтересів. Суд помилково дійшов висновку, що встановлене Порядком правило підписання акту звірки розрахунків розраховано на відсутність спору, а тому не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку. Крім того посилається на те, що згідно приписів ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Пенсійне забезпечення здійснюється за законодавством країни - проживання пенсіонера. При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків. Стаття 5 цієї Угоди передбачає, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян. Статтею 6 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. У звязку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що в період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. позивачем здійснено виплату основного розміру пенсії по інвалідності гр. ОСОБА_2 на загальну суму 600,00 грн., який отримав трудове каліцтво за межами України, на території держав-учасників СНД та переїхав на постійне проживання в Україну.

Суми виплаченої пенсії включені позивачем до актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності і внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з вересня по грудня 2014 року.

У зв'язку з виникненням неузгодженостей між сторонами до кожного акта складено списки осіб, пенсії яких не прийнято до відшкодування та таблиці розбіжностей, згідно яких відповідачем не прийнято вказані вище витрати до відшкодування.

Згідно вказаних списків, причиною неприйняття витрат на виплату основного розміру пенсії стало те, що громадянин ОСОБА_2 отримав трудове каліцтво за межами території України, на території держав-учасниць СНД і переїхав на постійне проживання в Україну.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з акту про нещасний випадок на виробництві від 23.08.2007 р. за формою Н-1 нещасний випадок з ОСОБА_2 стався 07.08.2007 р. на підприємстві «Белорусское управление по повышению нефтеотдачи пластов и капитальному ремонту скважин», що знаходиться за адресою: Тюменська область, м. Нижнєвартовськ, вул.Індустріальна, 5, ХМАО-Югра, РФ. Трудовий договір з потерпілим укладений відповідно до норм Трудового кодексу РФ. Оскільки нещасний випадок мав місце за межами території України та після розпаду СРСР, тому позовна вимога про стягнення з відповідача витрат на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 600,00 грн. не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1); всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення (стаття 3); призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (стаття 6); при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера (стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особі за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вона проживає.

З огляду на викладене, витрати УПФУ в Турківському районі Львівської області, пов'язані з виплатою ОСОБА_2 пенсій по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві, що сталися з ними на території на території Російської Федерації , як в період її входження до складу СРСР, так і в період входження до складу СНД, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 р. у справі №21-33а14 та у постанові від 20.05.2014 р. у справі №21-136а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволені позовних вимог щодо стягнену з відповідача витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 600,00 грн., тому за правилами статті 202 КАС України в цій частині підлягає скасуванню з прийняття нової постанови про задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягає до задоволення позовна вимога щодо зобов'язання ВВД ФСС НВ України в Турківському районі Львівської області включити в акт щомісячної звірки осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. в сумі 600,00 грн., оскільки Порядком № 5-4/4 не врегульовано вказаних спірних відносин між Фондами. Згаданий порядок щодо підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише при відсутності спору між Фондами, а у випадку відсутності згоди на підписання таких актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, вимоги про відшкодування таких сум вирішуються в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року по справі №813/911/15 в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування витрат на виплату пенсій ОСОБА_2 скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Турківському районі Львівської області витрати на виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 600,00 грн.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Р.В. Кухтей

Судді : В.П. Сапіга

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28.07.2015 р.