Справа № 29784/10
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2011 р.справа № 2-4735/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Щербатому І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2010 року

у справі №2-4735/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя (далі - Управління), в якому просила визнати неправомірними дії Управління, щодо відмови в нарахуванні їй пенсії, як інваліду 3 групи, відповідно до ст.50, ч.4 ст.54, ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязати Управління провести перерахунок державної пенсії з розрахунку шести мінімальних пенсій за віком згідно ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду здоровю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії Управління про відмову у перерахунку державної пенсії позивачу та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю; зобовязано Управління здійснити перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивачу за шкоду заподіяну здоровю згідно ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі шести мінімальних пенсії за віком (державна пенсія) та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком (додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю) з 01.07.2009 року по 06.09.2010 року; зобовязано Управління виплатити заборгованість позивачу по не донарахованій пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю за весь час затримки починаючи з 01.07.2009 року по 06.09.2010 року.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги Управління обґрунтувало тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та така, що не відповідає дійсним обставинам справи. Управління вважало, що виплачувало пенсію позивачу відповідно до діючого законодавства, оскільки конкретний розмір основної та додаткової пенсій, встановлених ст.50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначається Кабінетом Міністрів України.

Справа судом першої інстанції розглядалася за правилами п.2 ч.1 ст.15 ЦПК України згідно якого суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. В такій редакції ст.15 ЦПК України діяла з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», тобто з 10.03.2010 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року №19-рп/2010 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 2 ч.1 ст. 15 ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" та втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Цим Рішення визнано неконституційним п. 2 розділу I вищевказаного Закону, яким було виключено п.3 ч.1 ст.18 КАС України щодо предметної підсудності вищевказаної категорії справ.

Згідно п.1 Закону України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення»Закону України «Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 30.12.2010 року, апеляційні суди у справах щодо таких спорів (в яких провадження було відкрито в порядку цивільного судочинства) закривають провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу та розглядають їх у порядку адміністративного судочинства. Для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства апеляційний суд самостійно, без необхідності вчинення учасниками таких спорів будь-яких дій, постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження в адміністративній справі. Ухвали суду з цих питань (про закриття провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу та про відкриття провадження за правилами Кодексу адміністративного судочинства України) не підлягають оскарженню.

Апеляційне провадження відкрите за правилами КАС України. Колегія суддів здійснює перегляд судового рішення за правилами Розділу ІV Глави 1 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від наслідків катастрофи на ЧАЕС, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом IIІ групи, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А №115549, виданого 28.07.2003 року Запорізькою обласною державною адміністрацією та довідкою МСЕК серії АН №018927, виданої 19.05.2003 року, яка посвідчує, що її захворювання повязане з працею по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.7, 8). Позивач має право на отримання державної та додаткової пенсії на підставі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визнано підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 зазначеного закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам IIІ групи - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 Закону виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя та отримує пенсію згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що не оспорюється відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 03.08.2010 року звернулася до Управління із заявою про перерахунок їй пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак, 16.08.2010 року одержала відмову Управління.

Встановлено, що Управління нараховувало та виплачувало позивачу основну та додаткову пенсію у різні періоди відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремих категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 27.12.2005 року №1293 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28.05.2008 року №530 «Про питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 26.07.1996 року №831 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року»та від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основна та додаткова пенсії позивачу згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»повинна розраховуватися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір якого встановлюється законами про Державний бюджет на відповідні роки.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії встановлюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Отже, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 було визнано неконституційним підпункт 12 пункту 28 Розділу ІІ закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким обмежувалися розміри як державної, так і додаткової пенсій і з цього періоду державну та додаткову пенсію згідно ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»необхідно було виплачувати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам ІІІ групи у розмірах шести мінімальних пенсій за віком та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно. Судом першої інстанції встановлено, що з цього періоду відповідач виплачував державну та додаткову пенсії позивачу невірно.

Позивач у позові просив провести перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю з 01.07.2009 року по час прийняття рішення судом першої інстанції. Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги за період з 01.07.2009 року по 06.09.2010 року, тобто по дату розгляду справи в суді. В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив скасувати в рішенні суду першої інстанції кінцеву дату проведення перерахунку державної та додаткової пенсії, однак ці вимоги не приймаються до уваги колегією суддів суду апеляційної інстанції, оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

На підставі вище викладеного, колегія суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2010 року у справі №2-4735/10 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2010 року у справі №2-4735/10 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 17 лютого 2011 року.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: А.В. Суховаров