Справа № 2а-13116/08/1570
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2011-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

суддів Федусика А.Г.

ОСОБА_1

секретаря Юзефович Ю.А.

за участю перекладача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобовязання надати статус біженця в Україні,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_3 ОСОБА_4 (далі Позивач) з позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігій (далі Комітет), за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області (далі ОСОБА_5) в якому зазначає, що він є громадянином ОСОБА_6, його батько ОСОБА_4 в період часу з 1989 до 1990 року навчався на Академічних курсах Військової артилерійської академії ім. М.І.Калініна (на території колишнього СРСР). Окрім того, батько був членом НДПА (фракція «Халк») та мав військове звання полковника, через що в 1996 році його було вбито талібами. В 2007 році до Позивача додому (пров. Герат, с. Залмайкут) почали приходити таліби та тричі пропонували приєднатися до них добровільно, у протилежному випадку погрожували насильством. Побоюючись погроз він змушений покинути територію ОСОБА_6.

В пошуках притулку 09.11.2007 року звернувся до ОСОБА_5 з заявою про надання статусу біженця, однак 28.11.2008 року отримав повідомлення про відмову у наданні статусу біженця.

Вважаючи рішення необґрунтованим та незаконним ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив визнати його нечинним з моменту прийняття та зобовязати відповідача надати статус біженця в Україні, посилаючись, що рішення прийнято в порушення ст. 1 Закону України «Про біженців», так як переслідування окремих соціальних груп у ОСОБА_6 підтверджуються висновками міжнародних організацій.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті обставини які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилась, була повідомлена про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Суд визнав її неявку до суду неповажною та вважав за можливе розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, що 09.11.2007 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з заявою про надання йому статусу біженця, обґрунтував причини з яких тим, що він є громадянином ОСОБА_6, останній час з 2001 по 2007 роки проживав с.Адраскан, р-н Заламай-Кут, за національністю таджик, за віросповіданням мусульманин суніт, не може повернутись в країну постійного проживання через те, що в 1996 році його батька ОСОБА_3 ОСОБА_7 (полковника артилерійського полку 4 корпусу п-р Герату) було вбито талібами. Після смерті батька вони з матірю та братом переїхали до села Адраскан, р-н Заламай-Кут, де до них почали приходити таліби та вимагали щоб вони з братом приєднались до них. Однак його старший брат не хтів воювати та збіг до України, а він через невеликий вік залишився. З квітня 2007 року до його будинку знов почали приходити таліби та пропонували йому та його сусіду приєднатись до талібів, однак вони відмовились, після чого в серпні 2007 року його сусіда прилюдно вбили, а позивач вирішив утекти на Україну. При зверненні документи на підтвердження вказаних обставин не надавались (а.с.47-48).

09.11.2007 року начальником ОСОБА_5 прийнятий наказ у відповідності до п.1 ст.9 ЗУ «Про біженців» про дозвіл у прийнятті заяви про надання статусу біженця громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_4 (а.с.58).

30.11.2007 року начальником ОСОБА_5 у відповідності до абзацу третього статті 12 Закону України «Про біженців» прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_4 (а.с.67).

05.02.2008 року начальником ОСОБА_5 згідно до ст. 13 Закону України «Про біженців» прийнятий наказ №9 про продовження розгляду документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_4 (а.с.76).

24.10.2008 року за результатами розгляду особової справи заявника ОСОБА_5 дійшло висновку, що громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_4 не підпадає під критерії визначення «біженця» у відповідності абз. 2 ст. 1 ЗУ «Про біженців».

Вказане рішення ОСОБА_5 обґрунтувало тим, що при аналізі всіх зазначених заявником фактів становиться очевидним, що повідомлені ОСОБА_3 ОСОБА_4 факти не мають ознак переслідування. Батька вбито в 1996 році, а заявник наважився виїхати з країни в 2007 році. Про діяльність свого батька, крім того, що «він був командувачем, яким не знає» нічого не повідомив, однак, добре знає, що батька вбили за його військову діяльність. Розповідь про батька зайняла більшу частину протоколу ніж про «основну» причину побоювання бути забраним до талібського угрупування (а.с.83-85).

Рішенням Комітету №791-08 від 24.10.2008 року відповідно до абзацу другого ст.1, абзацу пятого ст. 10 Закону України «Про біженців» висновок ОСОБА_5 підтримано, у наданні статусу біженця в Україні громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 44).

28.11.2008 року позивач отримав повідомлення про відмову у наданні статусу біженця (а.с.6).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про біженців» відповідно до статті 1 якого біженець особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутись до неї внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи із змісту частини пятої статті 14 Закону України «Про біженців» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу біженця на основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

Судом встановлено, що позивачем у судовому засіданні були надані документи, які не виключають можливості вважати обґрунтованими побоювання позивача стати жертвою переслідувань та не були предметом дослідження Комітетом при прийнятті рішення про відмову в наданні статусу біженця громадянину ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_4, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_3 ОСОБА_4 за №22799 де батьком вказано ОСОБА_4, партійний квиток партії «Халк» №031105 на імя ОСОБА_4 із якого вбачається, що батько заявника знаходився в рядах партії з березня 1981 року та посвідчення про нагородження ОСОБА_4 медалями, в тому числі за відвагу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При таких обставинах, суд вважає, що позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування рішення відповідача від 24.10.2008 року №791-08 про відмову в наданні статусу біженця та зобовязання відповідача повторно розглянути питання про надання статусу біженця ОСОБА_3 ОСОБА_4 з урахуванням наданих ним до суду документів, а також встановлених при повторній перевірці обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, за участі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 міграційної служби в Одеській області про визнання рішення №791-08 від 24.10.2008 року про відмову в наданні статусу біженця нечинним та зобовязання надати статус біженця в Україні задовольнити частково.

Скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 24.10.2008 року №791-08 про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Зобовязати Державний комітет України у справах національностей та релігій повторно розглянути питання про надання статусу біженця ОСОБА_3 ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.ст. 160, 167 КАС України.

Головуючий

Судді