Справа № 759/6670/15-а
Суддя: Макаренко В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/6670/15-а
пр. № 2-а/759/222/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Макаренко В.В.,

при секретарі - Копчук Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.04.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" неправомірними та протиправними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва призначити позивачу пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" з 13.09.2013 року у редакції Закону України "Про державну службу", який діяв на вказану дату; визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсії, неправомірними та протиправними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсій, та зробити перерахунок пенсії з моменту її призначення із застосуванням показника заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно довідки від 26.09.2013 року № 01/1-6-76, а з 01 січня 2011 року єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне страхування.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.09.2013 року на підставі наказу Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном Мінпромполітики України від 12.09.2013 року № 592к позивач був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу документального забезпечення та контролю Управління документального забезпечення роботи та контролю у зв'язку з реорганізацією Агентства держмайна України, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. 04.12.2013 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з двома заявами, а саме: про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу» та про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом від 17.12.2013 року Управління пенсійного фонду у Святошинському районі м. Києва відмовило позивачеві в призначенні пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу» по причині не надання ОСОБА_1 клопотання про достроковий вихід на пенсію згідно п. 7 підпункту «д» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1. Вказаним листом Управління пенсійного фонду в Святошинському районі м. Києва також повідомлено позивача про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.09.2013 року. Позивачем 07.04.2015 року до Управління пенсійного фонду в Святошинському районі м. Києва було подано заяву про переведення пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі клопотання для оформлення дострокового виходу на пенсію Святошинського районного центру зайнятості від 06.04.2015 року № 00014. Своїм рішенням, викладеним в листі від 10.04.2015 р. №588/8-П, Управління пенсійного фонду в Святошинському районі м. Києва відмовило позивачеві в задоволенні його заяви про переведення пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Крім того, Управління пенсійного фонду в Святошинському районі в м. Києві відмовилось урахувати до заробітної плати при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» заробітної плати, зазначеної в графі «Інші виплати» довідки про складові заробітної плати.

Разом з тим, позивач посилається на те, що відмова відповідача грубо порушила встановлені законом права, оскільки при призначенні пенсії відповідачем було порушено його право на одержання пенсії на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», чим порушено вказаний Закон, призначивши пенсію на загальних підставах, без урахування приписів зазначеної правової норми.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, з мотивів того, що позивач з заявами відповідного зразка до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва не звертався та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначалась, а тому підстав для перерахунку не має.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі після їх безпосереднього, повного та об'єктивного дослідження, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що позивач, наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном № 592к від 12.09.2013 року звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу документального забезпечення та контролю Управління документального забезпечення роботи та контролю у зв'язку з реорганізацією, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП Украхни (а.с. 7).

17.12.2013 року листом Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 04.12.2013 року № 201/17053, відмовило позивачу, щодо призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" з мотивів того, що відповідно ст. 7 підпункту «д» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про зайнятість населення" додається клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (а.с. 15-16).

07.04.2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про переведення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 13.09.2013 року відповідно до діючого законодавства на 13.09.2013 року (а.с. 17).

Проте, листом від 10.04.2015 року за №588/8-П Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 13.09.2013 року, посилаючись на те, що пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу", виплачується при досягненні пенсійного віку. Крім того, відповідним листом позивача було проінформовано, що він не має права на одержання пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» (а.с. 27).

Проте, такі твердження Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані Законом України Законом України «Про державну службу».

За змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - професійна діяльність осіб, які займають посади в органах державної влади та їх апараті щодо практичного виконання завдань та функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно ч. 2 ст. 38 Конституції України, громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України у рішенні у справі про граничний вік перебування на державній службі та на службі в органах місцевого самоврядування (№8-рп/2007 від 16.10.2007 року) у пункті 3.2. вказав, що зазначена норма Основного закону України не передбачає поділу державної служби на службу в органах законодавчої, виконавчої і судової влади. З ч. 2 ст.38 та п. 12 ч. 1 ст.92 Конституції України, за якими виключно законами України визначаються основи державної служби, з чого випливає, що державна служба єдина за своїми основами. Інститут державної служби врегульований Законом України «Про державну службу», а її особливості в апаратах окремих органів, визначаються законами про ці органи.

Конституцій Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану із реалізацією права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року, від 20.03.2002 року, від 17.03.2004 року, від 01.12.2004 року).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 визначено, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги, закріплено на конституційному рівні, зокрема ст. 46 Конституції України.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Так, позивач досяг віку, передбаченого законом для призначення пенсії за віком, має необхідний страховий стаж та стаж роботи державного службовця, висловив бажання отримувати пенсію державного службовця, що у сукупності ґрунтується на нормах ст. 37 Закону України «Про державну службу». При цьому продовження перебування на державній службі або в трудових відносинах з недержавним органом правових наслідків для такої особи у вигляді не призначення пенсії державного службовця не несе.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач порушує норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, а саме не діє при розгляді заяви позивача щодо переведення на інший вид пенсії у спосіб, визначений у законі.

Відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач досяг віку, передбаченого законом для призначення пенсії державного службовця, має достатній стаж, має право на призначення та отримання пенсії державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу», суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про статус суддів», Законом України «Про державну службу», Рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №1-15/2002, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 16.10.2007 року №8-рп/2007, від 09.09.2010 року №19-рп/2010, ст.ст. 2, 6-12, 69-71, 86, 94, 183-2, 158-163, 185-187, 254 КАС України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" неправомірними та протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" з 13.09.2013 року у редакції Закону України "Про державну службу", який діяв на вказану дату.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсії, неправомірними та протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсій, та зробити перерахунок пенсії з моменту її призначення із застосуванням показника заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно довідки від 26.09.2013 року № 01/1-6-76, а з 01 січня 2011 року єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне страхування.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ В.В. МАКАРЕНКО