Справа № 27835/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2011 р. справа № 2а-228/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Суховарова А.В. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Щербатому І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська в Дніпропетровській області на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 травня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська в Дніпропетровській області стягнення щомісячної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, який в подальшому уточнив (а.с.25), до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська в Дніпропетровській області, в якому просив стягнути на користь позивача невиплачену суму щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки в сумі 8818,50 грн. та моральну шкоду в сумі 1000, 00 грн.

Відповідач позов не визнав та просив в задоволенні позову відмовити.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 травня 2010 р. у позовні вимоги задоволені частково: визнано дій відповідача неправомірними, зобовязано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії за 2005,2007,2008,2009 роки в розмірі, встановленому ст. 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з постановою суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне зясування судом обставин справи, просив постанову суду скасувати та відмовити в задоволенні потворних вимог.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова частковому скасуванню.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалід 3 групи, захворювання повязане з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням та довідкою МСЕК(а.с.5).

З 2006 року по 2008 рік позивачу виплачувалась щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 90 грн відповідно до Постанови КМУ №562 від 12 липня 2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7).

Місцевий суд правильно зазначив, що виходячи із змісту законів України про державний бюджет України на 2005 рік», не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У 2006 році щорічна допомога на оздоровлення проводилася правомірно в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже розмір сплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2006 році відповідає вимогам законодавства і суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в цій частині позовних вимог.

Що стосується 2007 р. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», чим в 2007 році зупинено дію ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року вказані обмеження визнані неконституційними.

Відповідно ст.. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на той факт, що позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо визнання дій посадових осіб незаконними та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2005-2008 роки, оскільки позивач не обґрунтував поважність причин пропуску вказаного строку, а про порушення своїх прав та законних інтересів щодо грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період позивач знав щороку при отриманні грошової допомоги та в суд з позовом звернувся лише 23.11.2009 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки в суді першої інстанції представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення відносно визнання дій відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, за 2005, 2007 роки неправомірними.

Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»було внесено зміни до ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року такі зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

На час виплати допомоги позивачу у липні 2008 року (а.с.13), дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не була зупинена.

Враховуючи вищенаведене дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є неправомірними, що є підставою для задоволення позовних вимог за 2008 рік.

При таких обставинах колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, постанову суду скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 за 2005,2007 роки.

Керуючись статтями 198, 202,205,206 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 травня 2010 року по справі № 228/10 в частині задоволених позовних вимог за 2005,2007 роки скасувати та прийняти нову постанову, де відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 травня 2010 року по справі № 228/10 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.М. Лукманова