Справа № 2а/2508/11788/11
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бараненко С.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа: № 2а/2508/11788/11

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області та управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області та управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання бездіяльності та бездіяльності протиправними і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області ( далі - відповідач-1 ), управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області ( далі - відповідач-2 ) про:

- визнання незаконними дій та бездіяльності відповідача-1 щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки додаткової пенсії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до категорії 4, нарахування і виплата яких передбачена ст.ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - позовна вимога № 1);

- визнання незаконними дій та бездіяльності відповідача-2 щодо не нарахування і невиплати позивачу за 2010-2011 роки щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до 4 категорії, нарахування та виплата якої передбачена ст.ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - позовна вимога № 2);

- зобов'язання відповідача-1 здійснити позивачу нарахування додаткової пенсії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до категорії 4, нарахування і виплата яких передбачена ст.ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - позовна вимога № 3);

- зобов'язання відповідача-2 здійснити позивачу нарахування щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати як особі, віднесеної до 4 категорії, нарахування та виплата якої передбачена ст.ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - позовна вимога № 4 ).

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2012 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: в частині позовних вимог № 1,2, в частині позовних вимог № 3 за період з 19.08.2010 р. по 22.07.2011 р., в частині позовних вимог № 4 - за період з 19.08.2010 р. по 31.12.2011 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянтів, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проживає та працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, віднесеною до 4 категорії.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щомісячної доплати до заробітної плати в розмірі 30 % мінімальної заробітної плати, додаткової пенсії у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 37, 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 796-ХІІ ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 39 Закону № 796-ХІІ, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а відповідно до неї в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 796-ХІІ, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної пенсії за віком регламентовано ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, а розмір мінімальної заробітної плати для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання щомісячної доплати до заробітної плати в розмірі 30 % мінімальної заробітної плати, додаткової пенсії у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст.ст. 37, 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог №№1, 2 та № 3 - за період з 19.08.2010 р. по 22.07.2011 р., № 4 - за період з 19.08.2010 р. по 31.12.2011 р.

При цьому, апелянти, які є суб'єктами владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не надали суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів і навели будь-яких обґрунтованих доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, а рішення суду ухвалено, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області та управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області підлягають залишенню без задоволення, а постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2012 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області та управління праці і соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.