Справа № 21836/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2011 р. справа № 2а-2918/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізької митниці

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2010 року у справі № 2а-2918/10/0470 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОСОБА_2 Україна»до Запорізької митниці про визнання нечинним рішення та стягнення надмірно сплаченого податку,-

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОСОБА_2 Україна»звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати нечинним з моменту прийняття рішення Запорізької митниці №112000010/2009/000927/1 від 16.11.2009р. про визначення митної вартості товару, стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 53226,90грн. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем безпідставно визначено митну вартість товарів не за ціною товарів, які імпортувалися позивачем, а за ціною ідентичних товарів, інформація про які була наявна у митного органу. Вказані дії відповідача призвели до сплати податків у більшому розмірі, суму яких позивач просив стягнути з Державного бюджету України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2010 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Постанова суду мотивована тим, що позивачем надано усі необхідні документи, які підтверджують задекларовану вартість товару за ціною, яку визначено договором поставки, у звязку з чим митний орган безпідставно не прийняв до уваги визначену позивачем у ВМД вартість товару та необґрунтовано застосував інший метод, для визначення митної вартості товару, що імпортується в Україну. Оскаржене рішення відповідача призвело до сплати позивачем у більшому розмірі податку на додану вартість, що є підставою для стягнення цих сум з державного бюджету України.

Не погодившись з постановою суду, Запорізька митниця подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що контроль за правильністю визначення митної вартості покладено на митні органи. При митному оформлені товару, який подано до митного оформлення позивачем, було встановлено не відповідність задекларованої ціни товару ціновій інформації на ідентичні товари, яка міститься у базі даних митної служби по раніше оформленим ВМД. З цих підстав Запорізькою митницею було застосовано «другий метод»визначення митної вартості товару, який передбачено ст..266 Митного кодексу України.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції до участі у справі вступив прокурор, який підтримав доводи апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 листопада 2009р. товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОСОБА_2 Україна», за вантажною митною декларацією №112000003/9/006946, було подано до митного оформлення товар «Фракція піпериленова, ненасичений ациклічний вуглевод 1,3 пентадіен, візуально прозора чиста безколірна рідина, масова частка піперилена не менш ніж 92% не для використання в якості палива, являє собою сировину для виробництва оліфи. Згідно ТУ2411-085-05. Виробник: ОАО «Синтез-Каучук». Країна виробника RY.».

Відповідачем у митному оформлені поставленого товару було відмовлено, з посиланням на неможливість використання обраного декларантом методу визначення митної вартості з огляду на те, що після перевірки документів та відповідності заявленої митної вартості ціновій інформації ЄАІС ДМСУ було зясовано, що митна вартість заявленого товару відрізняється від цінової інформації ЄАІС ДМСУ, а саме заявлена вартість становить 0,60дол.США за кг., але згідно з ціновою інформацією ЄАІС ДМСУ вартість подібних товарів становить 1,14 дол.США за кг.

З огляду на встановлені обставини, митним органом прийнято рішення №112000010/2009/000927/1 від 16.11.2009р. про визначення митної вартості товару. При здійснення митної оцінки застосована цінова порівняльна інформація по раніше оформленим ВМД на ідентичні товари, яка міститься у базі даних ЄАІС ДМСУ, у звязку з чим митну вартість товару було збільшено.

Правомірність та обґрунтованість рішення митного органу про визначення митної вартості товару є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано усі необхідні документи, які підтверджують задекларовану вартість товару за ціною, яку визначено договором поставки, у звязку з чим митний орган безпідставно не прийняв до уваги визначену позивачем у ВМД вартість товару та необґрунтовано застосував інший метод, для визначення митної вартості товару, що імпортується в Україну. Оскаржене рішення відповідача призвело до сплати позивачем у більшому розмірі податку на додану вартість, що є підставою для стягнення цих сум з державного бюджету України.

Вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав.

При вирішенні спірних правовідносин між сторонами слід виходити з обсягу повноважень митного органу та обґрунтованості використання таких повноважень митницею при митному оформленні товару, який подано до митного оформлення за вантажною митною декларацією №112000003/9/006946 від 16 листопада 2009р.

Відповідно до ст..249 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обгрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою матеріального права митні органи наділені повноваженнями щодо самостійного визначення митної вартості товарів у разі відсутності підтверджувальних документів вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України або у разі виникнення сумнів щодо достовірностей відомостей про заявлену вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для визначення митної вартості товару стали наступні обставини.

Після перевірки митним органом документів та відповідності заявленої митної вартості ціновій інформації ЄАІС ДМСУ було зясовано, що митна вартість заявленого товару відрізняється від цінової інформації ЄАІС ДМСУ, а саме заявлена вартість становить 0,60дол.США за кг., але згідно з ціновою інформацією ЄАІС ДМСУ вартість подібних товарів становить 1,14 дол.США за кг.

Відповідно до ст..265 МК України митний орган має упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

З огляду на визначені повноваження, відповідачем було прийнято рішення щодо необхідності отримання додаткових документів, про що на зворотному боці декларації митної вартості (ДМВ-1) було зроблено запис щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; калькуляція фірми виробника; специфікація, прейскуранти (прайс-листи) фірми виробника товару; комерційне обґрунтування падіння ціни на товар від виробника за термін з 21.08.09 по 16.1109р.; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів за власним бажанням.

Декларантом було заявлено про неможливість надання вищевказаних документів на час митного оформлення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що враховуючи різницю заявленої декларантом митної вартості товару ціновій інформації ЄАІС ДМСУ та неможливість надання декларантом додаткових документів, які зазначив митний орган, у відповідача були достатні правові підстави для визначення митної вартості товару з огляду на сумніви щодо достовірностей відомостей про заявлену вартість товару.

Методи визначення митної вартості товарів встановлені статтею 266 Митного кодексу України

Так, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Таким чином, наведеною нормою матеріального права встановлено як методи визначення митної вартості товарів так і порядок їх застосування.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що митним органом, у зв'язку з неможливістю визначення митної вартості товару за ціною договору, було застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, тобто «другий метод», а не резервний метод №6, про що помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст..268 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна походження;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини другої статті 267 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більше, ніж одна вартість операції з ідентичними товарами, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Отже, застосування названого методу визначення митної вартості товару має певну специфіку, яка полягає у тому, що митний орган повинен, насамперед, визначити ідентичні товари, які характеризуються визначеними наведеною нормою права ознаками.

Як вбачається з оскарженого рішення від 16.11.2009р. про визначення митної вартості товарів, при здійсненні митної оцінки застосована цінова порівняльна інформація по раніше оформленим ВМД на ідентичні товари, яка міститься у базі даних ЄАІС ДМСУ.

Представником відповідача у судовому засіданні надано витяг з цінової бази Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, в якому наявна інформація щодо ідентичних товарів, які були раніш оформлені митними органами. При цьому, товар, який заявлено позивачем до митного оформлення повністю відповідає фізичним характеристикам товарів, інформація щодо яких надана; країна погодження товарів, як і їх виробник також є ідентичними; поставки товарів відбувалися у приблизно однаковий проміжок часу.

Таким чином, відповідачем додержано умов застосування «другого» методу визначення митної вартості товарів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів позивача про необґрунтованість рішення митного органу щодо визначення митної вартості товару.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи позивача про порушення митним органом порядку видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

По-перше, вказані доводи не можуть вплинути на обґрунтованість рішення митного органу про визначення митної вартості товару; по-друге, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України не видавалася позивачу з тих підстав, що після отримання Рішення про визначення митної вартості товару позивач звернувся до Запорізької митниці з проханням надати дозвіл на випуск товару у вільний обіг під гарантію відповідно до положень наказу Держмитслужби від 17.03.2008р. №230 «Про затвердження Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України». Запорізькою митницею 19.11.2009р. був наданий дозвіл на випуск товару у вільний обіг під гарантію у вигляді сплати всіх необхідних платежів за ціною визначеною митницею.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст..202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2010 року у справі №2-а-2918/10/0470 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОСОБА_2 Україна»до Запорізької митниці відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 15.02.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська