Справа № 22045/10
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2011 р.

справа № 2а-2707/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельник В.В.

суддів: Туркіної Л.П. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Потапові К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Запорізького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду

від 23.06.2010 року у справі № 2а-2707/10/0870

за позовом

Запорізького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів

до

про

Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»

стягнення адміністративно –господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

14 травня 2010 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(далі по тексту відповідач) адміністративно –господарські санкції та пеню за порушення термінів сплати адміністративно –господарських санкцій /а.с.3-4/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.05.2010 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2707/10/0870 /а.с.2/.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача адміністративно –господарські санкції за невиконання останнім нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмір. 9 878 602 грн.17 коп., а також пеню за порушення термінів сплати цих санкцій в розмірі 85 943 грн. 82 коп..

Постановою Запорізького окружного адміністративного суд від 23.06.2010р. у справі №2а-2707/10/0870 в задоволені позовних вимог відмовлено.( суддя Артоуз О.О.) /т.3 а.с.74-75/.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідачем були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування: надання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів Фонду соціального захисту інвалідів; звернення до центру зайнятості з проханням направити інвалідів. Також і сам факт того, що у відповідача у 2009 році працювали 134 інвалідів, свідчить про проведення останнім належної роботи з питань забезпечення інвалідів працею та виконання передбаченого діючим законодавством нормативу. Факт відсутності працевлаштованих інвалідів відповідно до нормативу, ще не є безспірною ознакою наявності відповідальності, яка могла настати лише у випадку не вчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів.

Позивач –Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу /т.3 а.с.81-82/, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 23.06.2010 року у даній адміністративній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що на підприємстві відповідача законодавчо було встановлено норматив з працевлаштування інвалідів, виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, у кількості 401 особи, але на підприємстві відповідача середньооблікова кількість інвалідів у 2009 році склала 134 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом.

Позивач та відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі представників зазначених сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Відкрите акціонерне товариство «Дніпроенерго»відноситься до підприємств, яким відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідачем було подано до Запорізького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Вказаний факт визнаний позивачем як невиконання нормативу та підстава для нарахування відповідачу адміністративно-господарські санкції в сумі 9 878 602 грн.17 коп., а через їх несвоєчасну сплату -85 943 грн. 82 коп. пені за період прострочення з 16.04.10 по 14.05.10.

Правовідносини, які виникли між сторонами даної адміністративної справи врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»; Законом України «Про зайнятість населення».

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 цього Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч.1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Відповідно Закону України «Про зайнятість населення»підбір прийнятної роботи для інвалідів здійснюється відповідно до їхніх професійних навичок, знань, рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та з урахуванням побажань інваліда (ст.7 Закону).

Статтею 19 цього ж Закону України «Про зайнятість населення»визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Обов’язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»і це, зокрема, виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, створення для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (ч.2 ст.18 цього Закону).

Таким чином на підприємство покладається обов'язок створювати та належним чином атестувати створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом 2009 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості відповідач щомісячно направляв звіти за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій»для інформування осіб, які знаходяться на обліку у державній службі зайнятості, що підтверджується копіями звітів за формою № 3-ПН.

Крім того, у липні 2009 року відповідач звернувся до Запорізького відділення Фонду соціального захисту інвалідів з листом 15.07.2009 року № 03/7386, у якому просив надати інформацію щодо інвалідів, які звертались з питань працевлаштування.

Згідно відповіді позивача від 29.07.2009р №03-1973/3585, позивач повідомив, що за даною інформацією необхідно звернутися до районного центру зайнятості місцезнаходженням як платника збору.

На дані звернення листом №978 від 29.09.09р. Правобережним міжрайонним центром зайнятості було надано відповідь згідно якої, у центрі зайнятості на обліку перебуває 99 осіб з обмеженими фізичними можливостями, але інформація про них є конфіденційною і не може бути надана без згоди кожного громадянина.

Відповідей з інших центрів зайнятості до відповідача не надходило.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи протягом 2009 року жодного інваліда для працевлаштування до відповідача не направлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем вчинено усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів на підприємстві. Сам по собі факт відсутності працевлаштованих інвалідів відповідно до нормативу, ще не є безспірною підставою для відповідальності.

Приймаючи рішення по суті вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того , що адміністративно-господарська відповідальність, передбачена ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за своєю суттю є господарсько-правовою відповідальністю, підставою для застосування якої є вчинене роботодавцем правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст.218 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату цих санкцій.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалив законне та обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 23.06.2010 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2010 року у справі № 2а-2707/10/0870 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу –з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 15.02.2011р..

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: М.О. Католікян