Справа № 9101/14646/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2011-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2011 р. справа № 2а-3083/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Коршуна А.О. Католікяна М.О.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська

на постанову: Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2010 р. у справі № 2а-3083/10

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила: відновити пропущений строк для звернення до суду; визнати дії відповідача протиправними; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату в сумі 5313,30 грн. за період з січня 2007 р. по вересень 2010 р.; зобов'язати відповідача нараховувати та виплачувати щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком довічно; судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2010 р. позов позивачки задоволено частково, а саме: визнано дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачці підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 25 квітня по 25 жовтня 2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачці підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»за період з 25 квітня по 25 жовтня 2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства України, оскільки фінансування виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться із державного бюджету України. Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір мінімальної пенсії за віком не визначений. Розмір мінімальної пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується для розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. З 2008 року підвищення пенсії позивачці, як «дитині війни», виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус "дитини війни", що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що «дітям війни»пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007р. №1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачки.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Право позивачки на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007р. положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007р. такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р. були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивачка набула право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Питання також було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

У 2009 та 2010 роках дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялась, а зміст цієї статті не змінювався.

Відповідачем, в порушення норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, надбавка до пенсії позивачці, як «дитині війни», виплачувалась у меншому розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008 року: з 22 травня 2008 року - 48,1 гривні, з 1 липня 2008 року - 48,2 та з 1 жовтня 2008 року - 49,8 гривні.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивачки були порушені.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом та просила визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною і відновити пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права на доплату пенсії. В обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду позивачка посилалася на положення ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає й виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що вищенаведені обставини не позбавляли позивачку можливості звернутися до суду, у визначений ч.2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк, з відповідним позовом до відповідача, виходячи з наступного.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак позивачка знала розмір цих виплат і в разі не згоди мала право звернутися до суду.

Як слідує зі змісту ст. 46 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», обмеження строку не розповсюджується на нараховані та не отримані суми пенсії, проте, в даному випадку, доплата до пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не нараховувалася.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Отже, суд першої інстанції, правильно вирішивши справу по суті, не застосував положення ст. 100 КАС України та не залишив без розгляду позовні вимоги позивачки за період з 1 січня 2010 року по 24 квітня 2010 року.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з доповненням резолютивної частини рішення абзацом наступного змісту: позов ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 1 січня 2010 року по 24 квітня 2010 року - залишити без розгляду. В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.201, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2010 р. у справі № 2а-3083/10 змінити, доповнивши резолютивну частину постанови абзацом наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 1 січня 2010 року по 24 квітня 2010 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун