Справа № 16858/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2011 р. справа № 2а-16/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Уханенка С.А. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Хімушкіній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Енергодарського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2010 року

у адміністративні справі № 2а-16/10 за позовом ОСОБА_1 до Енергодарського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та третіх осіб без самостійних вимог: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державного казначейства України про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2010 року поданий ОСОБА_1 у жовтні 2009 року позов задоволено, визнано протиправною відмову Енергодарського МВ ГУМВСУ в Запорізькій області у приведенні постанови від 18.06.2008 року про розмір завданої шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, у відповідність до вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», визнано протиправним пункт 3 постанови від 18.06.2008 року про розмір завданої шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, та зобовязано Енергодарський МВ ГУМВСУ в Запорізькій області привести постанову від 18.06.2008 року про розмір завданої шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, у відповідність із вимогами статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Вимоги апеляційної скарги мотивовані відповідачем тим, що судом першої інстанції порушені правила предметної підсудності даної справи, оскільки за приписами ч.2 ст.18 КАСУ визначає підсудність адміністративних справ за позовами до органів державної влади окружним адміністративним судам. Вказує також на те, що розгляд даної категорії справ належить до компетенції судів, що розглядають цивільні справи за спеціальною нормою закону.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, позивачка вказує на правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, у звязку з чим вважає безпідставними доводи апелянта щодо непідсудності даної справи місцевому суду і необґрунтованими доводи щодо не належності даної справи до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заперечення проти апеляційної скарги та зазначив про відсутність підстав для її задоволення, оскільки розмір завданої шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 нею не оспорюється, а предметом спору у цій справі є відмова відповідача привести постанову від 18.06.2008 року у відповідність до вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Звертає увагу апеляційної інстанції, що саме з підстав невідповідності вказаної постанови вимогам до виконавчого документу, виконавча служба не приймає його до виконання і позивачка тривалий час не може отримати відшкодування шкоди.

Інші особи, що беруть участь у справі будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін, які не прибули в судове засідання за викликом суду, та згідно ст.41 КАС України без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи та обставини, на які посилається апелянт, перевіривши правову оцінку обставин у справі та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та для скасування постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Вирішуючи спір у даній справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є адміністративною. Однак, такий висновок є помилковим і таким, що базується на невірному застосуванні матеріальних та процесуальних норм права.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає перш за все про те, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. І наведену норму слід розуміти в системному звязку з частиною 1 цієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

З матеріалів справи вбачаться та позивачкою і її представником не оспорюється, що спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з винесенням заступником начальника відділу начальником слідчого відділення Енергодарського міського відділу внутрішніх справ УМВС України в Запорізькій області, на виконання рішення Енергодарського міського суду від 03.03.2008 року по адміністративній справі № 2а-16/08 постанови від 18 червня 2008 року про розмір завданої шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 (а.с.9-11)

Питання про умови й порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними: засудженням, притягненням як обвинуваченого, взяттям і триманням під вартою, проведенням у ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, накладенням арешту на майно, відстороненням від роботи (посади) та вчиненням Інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, застосуванням адміністративного арешту чи виправних робіт, конфіскацією майна, накладенням штрафу, проведенням оперативно-розшукових заходів, передбачених законами Про оперативно-розшукову діяльність, Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства - вирішуються на підставі Закону України від 01.12.1994 р. № 266 Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду.

Зазначеним Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду - закріплено дві форми захисту прав громадян у зв'язку з заподіянням шкоди незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду - адміністративну та судову, а також визначено відповідний порядок відшкодування збитку, форму та зміст постанови (ухвали) та порядок її оскарження. Детальний опис форми постанови (ухвали), її змісту, порядку виконання постанови (ухвали) і її оскарження наведені також в Положенні про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства Юстиції та Міністерства Фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 р.

У спірних випадках, тобто у разі незгоди громадянина з постановою (ухвалою) відповідного органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, для остаточного вирішення спору, особі надано право на заперечення в суді цієї постанови (ухвали). Тобто, винесена відповідачем постанова від 18.06.2008 року, дійно може бути оскарена позивачкою до суду.

При цьому, слід зазначити, що за своєю сутністю постанова відповідача від 18.06.2008 року - є рішенням відповідного державного органу про відшкодування шкоди, завданої позивачці незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, яка винесена на підставі встановлення певних обставин або фактів та спеціальної норми закону.

Таким чином, ініціювавши в суді питання про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у приведенні постанови від 18.06.2008 року у відповідність до вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»- позивачка має основною метою вирішення спору цивільного характеру щодо відшкодування завданої шкоди, який не повязаний із вимогою вирішити публічно-правовий спір.

При визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд мав виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов, зокрема права позивачки на відшкодування шкоди, завданої їй незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, яке, на думку позивачки порушено внаслідок винесення відповідачем постанови, яка не відповідає вимогам виконавчого документу, що у свою чергу перешкодає отримати їй суму завданої шкоди.

За загальним правилом всі питання щодо відшкодування шкоди - вирішуються в порядку цивільно-процесуального законодавства і та обставина, що відповідачем у справі є державний орган субєкт владних повноважень, не переводить розгляд цього спору з цивільного до адміністративного судочинства.

Виходячи з аналізу положень Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду та приписів статті 17 і пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, колегія суддів звертає увагу на те, що непогодження позивачки з формою винесеної відповідачем постанови від 18.06.2008 року, тобто у звязку з її невідповідністю вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»- також не перетворює цей спір у публічно-правовий та не змінює порядку судового оскарження, визначеного нормами спеціального закону.

До наведеного у попередньому абзаці, слід зазначити, що у даному випадку відповідач не виступає у статусі субєкта владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.3 та ст.17 КАСУ, оскільки не виконує владних управлінських функцій і не наділений можливістю владно керувати поведінкою позивачки, з якою він перебуває у спірних правовідносинах.

Тобто між виниклий між сторонами у цій справі спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), як зазначено у п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України, а тому встановлена ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів на цей спір не поширюється.

Згідно із п.4 ч.1 ст.198 та ст.203 КАС України судові рішення обов'язково скасовуються, а позовна заява залишається без розгляду або закривається провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

За таких обставин, постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі повинно бути закрито, що не позбавляє позивачку права звернутись із відповідним позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись cт.157, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Енергодарського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області задовольнити

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2010 року скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Енергодарського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та третіх осіб без самостійних вимог: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державного казначейства України про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Роз'яснити позивачці, що розгляд справи даної категорії відноситься до юрисдикції цивільного суду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Д.В. Чепурнов