Справа № 21959/10
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2011 р.справа № 2а-2031/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельник В.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

при секретарі судового засідання: Потапові К.О.

розглянувши в відкритому судовому асіданні апеляційну скаргу Прокурора м. Олександрії Кіровоградської області
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.07.2010р. у справі № 2а-2031/10/1170
за позовом Прокурора м. Олександрії Кіровоградської області
до про Звенигородської сільської ради м. Олександрії Кіровоградської області визнання незаконним та скасування рішення,
ВСТАНОВИЛА:

04 червня 2010 р. Прокурор м. Олександрії Кіровоградської області( далі по тексту позивач) звернувся з адміністративним позовом до Звенигородської сільської ради в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення двадцять восьмої сесії Звенигородської сільської ради.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2010р. відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-2031/10/1170 /а.с.1/.

Прокурор, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просить суд,визнати незаконним та скасувати рішення двадцять восьмої сесії Звенигородської сільської ради

«Про продаж обєкту комунальної власності та затвердження вартості внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи»від 17.1.2.09 №244.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.07.2010р. у справі № 2а-2031/10/1170 в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.(суддя Флоренко О.Ю.) /а.с. 102-105/.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що протест позивача, відхилення якого відповідачем стало підставою для звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом, є необґрунтованим, оскільки містить непідтверджений доказами висновок щодо заниження вартості комунального майна внаслідок його необєктивної оцінки, що спричинило ненадходження в бюджет Звенигородської сільської ради 568281,64 грн..

Позивач Прокурор м. Олександрії Кіровоградської області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу /а.с.113-115 /, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи порушено норми матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 05.07.2010р. у даній адміністративній справі, та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі..

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що Звенигородська сільська рада зобовязана була забезпечити обєктивну оцінку вартості комунального майна, що підлягає продажу. Витрати на роботу по демонтажу меліоративної системи не повинні здійснюватися за рахунок коштів місцевого бюджету в інтересах приватної особи. Тобто, визначитися повинна первісна ринкова вартість обєкта, а не його ліквідаційна вартість. В даному випадку обєктивність оцінки не була забезпечена відповідачем, що і підтверджується висновком судового експерта ОСОБА_1.

Відповідач по справі письмових заперечень до суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, згідно зворотнього повідомлення про вручення судової повістки, був повідомлений у встановленому порядку, правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, з огляду на що, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Прокурор у судовому засіданні, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд, скасувати постанову суду першої інстанції від 05.07.2010р. у даній адміністративній справі, та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити вимоги позову повністю.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прокуратуру», на органи прокуратури покладено здійсненням прокурорського нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами, центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», передбачено, що предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями то посадовими особами, вимогами Конституції України та чинним законом. Згідно ч.2 вказаної статті, перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокурором м. Олександрії за зверненням депутата Звенигородської сільської ради було проведено перевірку щодо законності рішення Звенигородської сільської ради»Про продаж обєкту комунальної власності та затвердження вартості внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи»від 17.12.2009р. № 244 якою, встановлено , що вказане рішення не відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі вищезазначеної перевірки у порядку ст. 21 Закону України «Про прокуратуру»прокурором було принесено протест від 17.05.2010р. вих.№2-1804 на рішення двадцять восьмої сесії Звенигородської сільської ради «Про продаж обєкту комунальної власності та затвердження вартості внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи» на імя Звенигородського сільського голови з вимогою його скасування, як незаконне.

Рішенням двадцять девятої сесії Звенигородської сільської ради пятого скликання від 21.05.2010р. №261 вищезазначений протест позивача було відхилено.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення, затверджено результати звіту про оцінку внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи, що знаходиться в комунальній власності Звенигородської сільської ради, виконаної Українською універсальною біржею та встановлено початкову ( стартову) ціну продажу даного майна згідно звіту про оцінку вартості у розмірі 225803 грн. без ПДВ, що знаходиться в комунальній власності Звенигородської сільської ради.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами в даній адміністративній справі врегульовані Законами України: «Про прокуратуру», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про судову експертизу».

Відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної , міської ради вирішуються питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідного комунального майна.

Як вбачається з матеріалів справи, доводи позивача про незаконність оскаржуваного рішення в основному базуються на висновку судово-товарознавчої експертизи від 27.04.2010р. №51, проведеної судовим експертом за дорученням прокуратури м. Олександрії, згідно якого ринкова вартість чорного металобрухту трубопроводів вказаної меліоративної системи станом на 18.02.20010р становить 798281,64 грн..

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про експертизу», судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебувають у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Колегія суддів вважає, що проведення перевірки за зверненням депутата Звенигородської сільської ради, щодо законності оскаржуваного рішення, на яку посилається позивач, не підпадає під визначення «справи», що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства», яке міститься у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу». Крім того, прийняття рішення щодо відчуження комунального майна, в тому числі щодо визначення початкової (стартової) ціни продажу такого майна, відповідно до закону відноситься виключно до компетенції сільської ради.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що у позивача не було підстав та повноважень для визначення вартості зазначеної системи шляхом проведення судово-товарознавчої експертизи, оскільки висновок про вартість майна /а.с.27/, який міститься у звіті від 11.12.2009р. з незалежної оцінки майна внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи, проведеної Українською універсальною біржею/а.с.26-86/, відповідає вимогам чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що залишкову вартість внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи було визначено в розмірі 96,43 тис. грн., на підставі рішення пятої сесії Звенигородської сільської ради пятого скликання від 29.11.2006р. №41 «Про прийняття на баланс сільської ради внутрішньо - господарської меліоративної системи»/а.с.65/. Згідно довідки відповідача від 20.11.2009 року №187/а.с.64/ залишкова вартість внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи складає 0,00 грн.(знос 100%). Вищезазначене рішення на теперішній час ніким оскаржено чи опротестовано не було.

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог апеляційної скарги, колегія суддів керується вимогами ст. ст. 32,33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно яких оцінювачі та субєкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та субєкти оціночної діяльності субєкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необєктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Спори, повязані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення відповідачем при винесені оскаржуваного рішення норм спільного наказу Державного комітету України по водному господарству Міністерства аграрної політики, Державного комітету України по земельних ресурсах від 23.10.2006 №200/601/416 «Про Порядок списання основних меліоративних фондів і переведення зрошуваних земель у богарні та осушуваних у не меліоровані угіддя», оскільки його було скасовано на підставі спільного наказу Державного комітету України по водному господарству, Міністерства аграрної політики, Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006р. №274/806/506 /а.с.24/. До того ж оскаржуване рішення стосується продажу , а не списання внутрішньогосподарської меліоративної поливної системи.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно необґрунтованості доводів позивача, щодо порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»згідно з яким строк підготовки обєкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку обєктів, що підлягають приватизації, оскільки зазначені норми не застосовуються до правовідносин, повязаних з продажем обєктів комунального майна.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Постанову від 05.07.2010р. у даній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора м. Олександрії кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.07.2010р. у справі №2а-2031/10/1170 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 23.02.2011р..

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко