Справа № 572/2930/14-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ К/800/29268/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Кравцова О.В.; Конюшка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області (далі - Управління ПФ) про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що має право на пільгове зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки постійно проживала на території посиленого радіологічного контролю, зокрема більш як 4 роки у період до 1 січня 1993 року.

Посилаючись на те, що факт постійного проживання у м. Сарни підтверджується як документально, так і показаннями свідків, просила, з урахуванням уточнення позовних вимог, визнати протиправною відмову Управління ПФ у призначенні пенсії, зобов'язавши відповідача здійснити призначення та виплату пенсії, починаючи з 9 квітня 2014 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано Управління ПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 28 квітня 2014 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням наданих доказів про відрядження, інших доказів та прийняти рішення по її заяві.

У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач зареєстрована як така, що проживає у м. Сарни (яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю): з 4 грудня 1980 року по 19 листопада 1988 року, з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 13 лютого 1997 року, а також з 29 серпня 2003 року.

Також встановлено, що з 1 лютого 1988 року по 21 жовтня 1993 року позивач працювала у контрольно-ревізійному відділі МОЗ УРСР по Рівненській області, яке територіально знаходиться у м. Рівне (що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю).

Згідно з показаннями свідків, які заслухані судом першої інстанції, у період з осені 1988 року по грудень 1991 року позивач постійно проживала у м. Сарни.

Задовольнивши позов частково, суди виходили з того, що факт постійного проживання позивача станом на 1 січня 1993 року у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років підтверджується відомостями про прописку, показаннями свідків, а також даними медичних карток про проходження оглядів у період вагітності.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такі висновки судів обґрунтованими.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106, м. Сарни Рівненської області за рівнем радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

Спір зводиться до встановлення факту проживання або роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 41 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

При зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надала посвідчення особи потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що наявність у позивача посвідчення особи потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4 є достатнім підтвердженням того, що вона протягом не менше 4 років проживала або постійно працювала саме у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому відмова відповідача, яка ґрунтується на відсутності документів, які б підтверджували відомості про постійне місце проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю є протиправною.

Вказані обставини підтверджені також допитаними в суді першої інстанції свідками та даними медичних карток про проходження ОСОБА_4 медоглядів, перебування на обліку з приводу вагітності в Сарненській ЦРЛ в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи, викладені в касаційній скарзі були належним чином досліджені та оцінені судами, їх висновків не спростовують та не дають підстав вважати рішення судів такими, що винесені з порушеннями норм процесуального або матеріального права.

Стосовно посилань Управління ПФ у касаційній скарзі на невиконання судами вказівок касаційного суду, то варто зазначити, що вони були викликані безпідставним перебиранням ними повноважень пенсійного органу під час першого розгляду справу. При новому розгляді суди врахували такі зауваження і зобов'язали відповідача розглянути заяву ОСОБА_4 з урахуванням наданих нею доказів, а тому відсутні підстави вважати, що суди не виконали вимоги Вищого адміністративного суду України.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

О.В.Кравцов

К.В.Конюшко