Справа № 29768/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2011 р. справа № 2-551/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у Покровському районі Дніпропетровської області

на рішення: Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 р. у справі № 2-551/10

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду України у Покровському районі Дніпропетровської області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

24 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року приписів статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; визнати право на отримання невиплаченої соціальної допомоги, встановленої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на відповідний період часу з 9 липня 2007 року по 31 грудні 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити соціальну допомогу за вказаний період часу.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 р. позов позивача задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; визнано за позивачем право на отримання невиплаченої соціальної допомоги, встановленої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на відповідний період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства України, оскільки фінансування виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться із державного бюджету України. Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір мінімальної пенсії за віком не визначений. Розмір мінімальної пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується для розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. З 2008 року підвищення пенсії позивачу, як «дитині війни», виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України.

Апеляційний перегляд даної справи проводиться за нормами КАС України з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами»від 18 лютого 2010 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 відповідно до Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, який набрав чинності 30.12.2010 року.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус "дитини війни", що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що «дітям війни»пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007р. №1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивач, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007р. положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007р. такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р. були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Питання також було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

У 2009 та 2010 роках дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялась, а зміст цієї статті не змінювався.

Відповідачем, в порушення норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, надбавка до пенсії позивачу, як «дитині війни», виплачувалась у меншому розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивача були порушені.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2010 від 09 вересня 2010 року встановлено, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами»від 18 лютого 2010 року та ЦПК України, визнані неконституційними та такими, що втратили чинність з 09 вересня 2010 року, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

З вказаного слідує, що з 09.09.2010 року відновлено положення п.3 ст.18 КАС України в попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», отже, з указаного часу розгляд усіх адміністративних справ у спорах фізичних осіб із субєктом владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг проводиться в порядку адміністративного судочинства та за нормами КАС України.

Суд першої інстанції вказані положення Закону не врахував, постановив рішення за нормами ЦПК України, що свідчить про порушення судом норм процесуального права і, у відповідності до п.4 ч.1 ст.202 КАС України є підставою для скасування такого рішення та ухвалення нової постанови по суті заявлених вимог.

Вирішуючи питання щодо строків проведення перерахунку, колегія суддів зазначає, що звернення особи до суду з позовною заявою до ухвалення Конституційним судом України рішення від 09 вересня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду та є підставою для його поновлення у межах трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України, що діяв на час звернення позивача до суду першої інстанції.

Тому, колегія суддів вважає, що з урахуванням дати звернення позивача до суду першої інстанції з позовом та позовних вимог, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати протиправною бездіяльність та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України у Покровському районі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 р. у справі № 2-551/10 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з 9 липня 2007 року.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України у Покровському районі Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України у Покровському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та провести відповідні виплати за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 22 червня 2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: А.О. Коршун