Справа № 22289/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2011 р.справа № 14/150

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області

на постанову Господарського суду Кіровоградської області від 01 липня 2008 року по справі №14/150 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Долинської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и л а:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської МДПІ від 07.05.2007 року №10 про визначення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 8044,50 грн. Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийнято на підставі необгрунтованих висновків податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Постановою Господарського суду Кіровоградської області від 01 липня 2010 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована тим, що податковим органом неправомірно визначено позивачу податкові зобовязання з посиланням на Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб». Вказаним Законом обовязок нараховувати та утримувати податок з доходів фізичних осіб покладено на податкових агентів, які і мають нести відповідальність за повноту та своєчасність перерахування цього податку до бюджету.

Не погодившись з постановою суду, відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосування судом першої інстанції вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в частині визначення податкового агенту по відношенню до позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що працівниками Долинської МДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обовязкових платежів) субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.04.2004 року по 06 квітня 2007 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт №255/1710- від 27.04.2007 року в якому, зокрема, зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п.2 п.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в частині не сплати податку з доходів, які одержані у 2006 році не у межах підприємницької діяльності.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що позивачем у 2006 році (час перебування на спрощеній системі оподаткування) отримано виручку, від діяльності не зазначеній у Свідоцтві про сплату єдиного податку загальною сумою 60150 грн., а саме за ремонті роботи та за продаж обладнання. На думку податкового органу такі доходи підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах, за правилами та у порядку встановленому Законом.

За результатами перевірки та складеного акту, МДПІ прийнято податкове повідомлення рішення №10 від 07.05.2007р., яким позивачу була визначена сума податкових зобовязань за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 8044,50 грн..

Правомірність та обґрунтованість рішення податкового органу про визначення податкових зобовязань є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки у спірних правовідносинах на позивача не покладено обовязок нараховувати та утримувати податок з доходів фізичних осіб, такий обовязок має його податковий агент, який і повинен нести відповідальність у спірному випадку.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що з 01.04.2004р. по 31.12.2006р. позивач, як фізична особа-підприємець перебувала на спрощеній системі оподаткування відповідно до вимог Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Згідно реєстраційних даних податкової інспекції платником податків визначені види діяльності з 01.07.2006р. по 31.12.2006р. за КВЕД 93.01.1 - прання, оброблення білизни та інших текстильних виробів.

На протязі червня-грудня 2006 року підприємцю надійшли кошти від Долинського РСТ у сумі 58650,00грн. за ремонтні роботи ресторану «Долина»та 1500,00грн. за поставлений товар.

Отже, податковим органом встановлено факт отримання позивачем доходу на суму 60150,00 грн. від діяльності, що не зазначена в Свідоцтві платника єдиного податку, тобто від діяльності не у межах підприємницької діяльності позивача.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 цього Закону визначено, що якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що отримані позивачем доходи у сумі 60150,00грн. мають оподатковуватися за загальними правилами.

Пунктом 1.15 ст. 1 Закону про "Податок з доходів фізичних осіб" визначено поняття податкового агента як юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу) або фізичної особи чи представництва нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Таким чином, саме податковий агент несе відповідальність за не нарахування, не утримання та не сплату податку з доходів фізичних осіб до бюджету.

Вказане кореспондується з нормою пп. 8.1.1 ст. 8 Закону про "Податок з доходів фізичних осіб", відповідно до якої податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

З огляду на вказані норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладаючи договори з позивачем, не у межах його підприємницької діяльності, Долинське РСТ, під час виплати оподатковуваного доходу, було зобовязано нарахувати, утримати та сплатити до бюджету податок з доходів фізичних осіб, оскільки саме Долинське РСТ є податковим агентом позивача, який поставляв послуги (товар), не у межах своєї підприємницької діяльності.

Відповідно до підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що відповідальність за повноту та своєчасність сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб має нести не позивач, а Долинське РСТ.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Долинської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Кіровоградської області від 01 липня 2008 року по справі №14/150 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, які передбачено ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 15.02.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк