Справа № 456/3781/14-а
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Справа № 876/2411/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Курильця А.Р., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Стрийської міжрайонної прокуратури Львівської області про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 18.09.2014 року звернулася в суд з позовом до Стрийської міжрайонної прокуратури Львівської області про зобовязання вчинити дії вилучити з відповіді №44-181-13 від 06.11.2013 року недостовірну інформацію.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2014 року повернуто позовну заяву.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до Стрийської міжрайонної прокуратури Львівської області про зобовязання вчинити певні дії залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до Стрийської міжрайонної прокуратури Львівської області про зобовязання вчинити певні дії повернуто.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України процесуальними строками є встановлені законом або судом строки вчинення процесуальних дій. Строк для вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі встановлено статтею 107 КАС України, згідно з частиною четвертою якої зазначене питання суддя вирішує протягом трьох днів з дня надходження позовної заяви до адміністративного суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення позовної заяви без руху та не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Загальні правила обчислення процесуальних строків визначено статтею 103 КАС України. Строк, передбачений частиною четвертою статті 107 КАС України для вирішення питання про відкриття провадження у справі, є процесуальним строком, отже, обчислюється в порядку, встановленому статтею 103 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 статті 103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як це передбачено п.116 Постанови Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року «Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином (ч.11 ст.35 КАС України)

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази про направлення копії ухвали від 22.09.2014 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, чи про отримання її позивачкою, а тому вважається не вручене адресату за адресою вказаною в позові.

Суд не з'ясував, чи мав позивач можливість виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху або оскаржити її у встановленому порядку, тому були відсутні законні підстави для повернення позовної заяви.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, повернувши позовну заяву позивачу, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 202, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2014 року у справі № 456/3781/14-а провадження №2-а/456/177/2014 скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_3