Справа № 818/1611/15
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 р.Справа № 818/1611/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2015р. по справі № 818/1611/15

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Агрофірма "Низи"

про стягнення адміністративно- господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

19.05.2015 року позивач, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Низи", в якому просив:

- стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю " Агрофірма "Низи" на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 54422, 60 грн.

- стягнути з відповідача на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1850, 28 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року по справі № 818/1611/15 у задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Низи" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 54422,60 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1850,28 грн. відмовлено за необґрунтованістю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року по справі № 818/1611/15 у повному обсязі та прийняти нову постанову по даній справі, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається з поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2014 році становила 115 осіб, тому відповідно до ст. 19 Закону, норматив числа робочих місць для працевлаштування інвалідів для відповідача становить 3 робочих місця.

Фактично ж у 2014 році на підприємстві працювала 1 особа, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Сума адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця призначені для працевлаштування інвалідів склала 54422, 60 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1850, 28 грн.

Не погодившись із вищевказаною сумою адміністративно-господарських санкцій, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення та не вбачає підстав для вини відповідача щодо не працевлаштування інвалідів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі за необгрунтованністю

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі по тексту - Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті.

Абзацом 3 статті 18 Закону передбачено обовязок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, (до них відноситься і відповідач ТОВ АФ "Низи") виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 1 статті 19 Закону передбачено, що для підприємств установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційною інстанцією, з поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2014 році становила 115 осіб, тому відповідно до ст. 19 Закону норматив числа робочих місць для працевлаштування інвалідів для відповідача становить 3 робочих місця. Фактично ж у 2014 році на підприємстві працювала 1 особа, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менше ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарській санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Виходячи з того, що у відповідача працювало не 3 особи, як передбачено нормативом, а 1 інвалід, позивачем до відповідача були застосовані адміністративно-господарські санкції в розмірі 54422,60 грн.

За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, згідно ст. 20 Закону була нарахована пеня в розмірі 1850,28грн., що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи, викладенні в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Виходячи з цього, колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарські санкції, які просить стягнути позивач, за своєю правовою природою застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю або за неналежне виконання обовязку покладеного законом.

Санкції, які просить стягнути позивач, застосовані саме за неналежне виконання відповідачем обовязку, передбаченого Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

В той же час колегія суддів зазначає, що відповідачем у відповідності до вимог зазначеної норми, до Фонду соціального захисту інвалідів був поданий звіт про зайнятість та працевлаштуванні інвалідів, протягом 2014 року надавалися звіти до центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, при цьому, як вбачаться з листа Сумського районного центру зайнятості невідповідність попиту та пропозиції робочої сили не дає можливості направляти осіб з обмеженими можливостями для укомплектування вакансій даного підприємства.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить висновку, що відповідач вжив необхідних заходів для не допущення господарського правопорушення, ним приймалися заходи, визначені в ст. 18 Закону щодо працевлаштування інвалідів, про що свідчать обставини, встановлені в судовому засіданні, та досліджені матеріали справи, фактів відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів, направлених на вакантні місця, в судовому засіданні встановлено не було, тим паче, що ст. 18 Закону визначає обовязок лише виділяти та створювати робочі місця та не супроводжується обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Враховуючи, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідача щодо не працевлаштування інвалідів, у звязку з чим не вбачає підстав до застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року по справі № 818/1611/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2015р. по справі № 818/1611/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 27.07.2015 р.