Справа № 22549/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2011 р. справа № 2а-566/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду

Запорізької області від 07 вересня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-566/10 за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДАІ Василівського району в Запорізькій області молодшого сержанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а :

17 червня 2010 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив поновити строк на оскарження прийнятої інспектором ДАІ Василівського району в Запорізькій області молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 постанови у адміністративній справі та скасувати зазначену постанову серії АР № 250468 від 24.04.2010 року про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2010 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав пропущення ним строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій постлаючись на неврахуванням судом обставин, які мають значення правильного вирішення його позову та на відсутність в його діях порушень норм ПДР, просить скасувати постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2010 року та прийняту нову постанову про задоволення його вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги, позивач вказує про поважність причини пропуску ним строку звернення до суду та посилається відсутність в його діях порушень п.11.2 та 11.5 ПДР, оскільки на ліву смугу дороги він виїхав вимушено у звязку з обїздом участку дороги з поганим і небезпечним покриттям, про що написав у протоколі про адміністративне правопорушення.

Сторони, належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися, заявивши про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України надало можливості колегії суддів проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін та згідно ст.41 КАС України без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи та обставини, на які посилається апелянт, а також дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був протягом десяти днів оскаржити постанову до суду, що не зробив і не надав суду доказів, або пояснень, чи обґрунтування про поважність причини пропуску строку звернення до суду за захистом. Відмова в позові мотивована судом першої інстанції в постанові тим, що суду незрозумілі причини, за яких позивач пропустив строк, при тому, що йому достовірно було відомо про розгляд справи, про наявність постанови, яку він оскаржував до керівництва ДАІ ще в травні місяці, та отримав відповідь.

За загальним правилом, скарга (по зовна заява) подається протягом десяти днів із дня винесення постанови до орга ну (посадової особи), який виніс поста нову в справі про адміністративне право порушення. Скарга, що надійшла, протя гом трьох діб надсилається разом зі спра вою до органу (посадової особи), який правомочний її розглядати, а позовна за ява до відповідного суду з урахуван ням предметної та територіальної під судності. Десятиденний строк оскарження постанови обчислюється з дня винесення постанови.

У зв'язку з тим, що зазначений строк є процесуальним, його закінчення відпо відно до ч.1 ст.100 КАСУ (в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду у червні 2010 року), для адмініс тративного суду є підставою для від мови в задоволенні адміністра тивного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін, а суд не знайде підстав для понов лення строку.

Порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено альтернативний порядок оскарження таких постанов досудовий та судовий, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, в разі оскарження постанови відповідно до ст.288 КУпАП до вищестоящого органу (поса дової особи), перебіг строку для звернення до суду з нас тупного дня після прийняття рішення у скарзі цим органом (посадовою особою).

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови, відповідач у справі до суду першої інстанції заперечень проти позову не надсилав, свого представника в судове засідання не направляв та сам не зявився в судове засідання, будучи при цьому належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи.

Отже, наведене свідчить про недотримання судом першої інстанції приписів статті 100 КАСУ, яка вказує на підстав відмови в позові лише у разі, якщо на цьому наполягає одна зі сторін, а суд не знайде підстав для понов лення строку.

Також, судом першої інстанції при вирішенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, не було враховано, що позивач відмовився від отримання других примірників, складених стосовно нього протоколу та постанови (про що зазначено відповідачем у протоколі та у постанові), які були направлені позивачу по пошті та отримані ним 28.04.2010 року. Не узято до уваги судом попереднє звернення позивача зі скаргою до вищестоящого органу (поса дової особи), та отримання ним відповіді в.о.начальника ДАІ, що датована 28.05.2010 року (а.с.8) і в якій стверджувалося про скоєння ним правопорушення 19.02.2010 року, що не відповідає дійсності, що й стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, вищенаведене свідчить про необґрунтованість постанови суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення спору по суду, та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови у цій справі.

Вирішуючи позов по суті, колегія суддів виходить з матеріалів справи, які були зібрані під час розгляду справи судом першої інстанції, але не дослідженні судом у звязку з відмовою позивачу у задоволені його вимог лише за пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до матеріалів справи, інспектором ДАІ Василівського району в Запорізькій області Пановим А. М. 24.04.2010 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 Кодексу, в якому зафіксовано, що 24.04.2010 року о 16 годині 56 хвилині на 338 км а/ш Харьків-Сімферополь, позивач керуючи автомобілем ЗАЗ 110308 д/з 459-33 НЕ на дорозі, яка має дві смуги руху в одному напрямку, рухався по лівій смузі при вільній правій, що є порушення вимог п.11.2 та п.11.5 ПДР.

Позивач винним себе у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, проти наявності підстав для складання адміністративного протоколу заперечував, про що зазначив у протоколі.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем винесено було постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 250468 від 24.04.2010 року, згідно з якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до пункту 11.2. ПДР на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку; а згідно пункту 11.5. ПДР - на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Разом з тим, Правилами дорожнього руху визначаються права водіїв транспортних засобів, які зокрема вказують на право власника транспортного засобу: на безпечні та зручні умови для руху (п.2.12. «г»ПДР); та відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян (п.2.14. «е»ПДР).

Тобто, наведені положення ПДР, свідчать про те, що позивач мав право виїхати та рухатися по лівій смузі дороги, при наявності пошкоджень дорожнього покриття на правій смузі дороги, і відповідно такі дії не можуть вважатися порушенням ПДР.

Відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази, а відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні.

Відповідно до вимог процесуального закону докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку. Докази повинні бути оформлені з дотриманням визначеного законом порядку.

Разом з тим, відповідно до статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення - руху керованого ним автомобіля по лівій смузі дороги а/ш Харьків-Сімферополь, при безпечних та зручних умов для руху по правый смузі дороги, інспектором ДАІ Василівського району в Запорізькій області Пановим А. М. були зібрані наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення з письмовими поясненнями водія-позивача, фотографія (яка до матеріалів справи не долучалася та апеляційній інстанції для огляду не надавалася, а судом першої інстанції не досліджувалася).

При цьому, на спростування пояснень позивача про пошкодження участку правової смуги дороги із-за чого він змушений був рухатися по лівій смузі, відповідачем не надано

Таким чином, колегія суддів визнає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, об`єктивно не підтверджується оформленими з дотриманням визначеного законом порядку доказами.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Доказування правомірності свого рішення за приписами статті 71 КАС України покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, судова колегія погоджується з доводами апелянта про відсутність законних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності та про безпідставність відмови суду першої інстанції за пропуском строку звернення до суду, і визнає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.2020, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2010 року скасувати, позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 250468 від 24.04.2010 року, винесену інспектором ДАІ Василівського району в Запорізькій області молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов