Справа № 826/11136/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2015 року № 826/11136/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Аблов Є.В., Шулежко В.П. розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго"

до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасувати постанову

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго", звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 28.05.2015 р. з ВАТ "Тернопільобленерго" у виконавчому провадженні № 13536536.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства держаним виконавцем не було надіслано на адресу Позивача постанову про відкриття виконавчого провадження та вчинені дії, які здійснені державним виконавцем, суперечать вимогам закону, зокрема, і винесення постанови про стягнення виконавчого збору з Позивача.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, а відтак, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, крім того позивач зазначає, що, як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на даний час, питання виконання рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765) врегульовано ухвалою від 18.02.2009р., винесеною в рамках вказаної справи, та, відповідно, відтерміновано виконання рішення суду до квітня 2016 року.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування правомірності дій та спірної Постанови зазначив, що зазначені дії вчинено державним виконавцем в рамках повноважень та у відповідності до вимог закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у департаменті державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України (далі - департамент) перебуває виконавче провадження ВП № 13536536, з виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р. у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765), зокрема, в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» в користь ДП «Енергоринок» 71 201 756,64грн. - основного боргу, 65 271,53грн. пені, 4 631 225,52грн. річних, 17 373 257,96грн. - суми на яку збільшується заборгованість у зв'язку із інфляційними процесами, та 982,73 грн. - в повернення судових витрат.

Постановою державного виконавця від 01.07.2009р. відкрито виконавче провадження № 13536536 на підставі вище зазначеного виконавчого документу, надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду та, відповідно, скеровано копію постанови сторонам виконавчого провадження.

Позивачем Листом від 23.07.2009р. за № 2700/24 повідомлено відповідача про необхідність зупинення виконавчого провадження, оскільки позивача включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України «Про заходи, спрямовані за забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Крім того, Позивачем повідомлено Відповідача про прийняття Господарським судом Тернопільської області 18.02.2009 року ухвали про зміну порядку виконання рішення суду у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765).

У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 06.11.2009р. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 13536536.

Оскільки п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані за забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» в редакції чинній станом на 16.06.2013р., процедура погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу в порядку передбаченому цим законом діяла до 01 січня 2014року, Постановою від 04.03.2014р. поновлено виконавче провадження № 13536536.

Як вбачається із наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження № 13536536, з часу винесення постанови про поновлення виконавчого провадження державним виконавцем жодних дій спрямованих на виконання Наказу Господарського суду не вчинялось.

В подальшому, 28.05.2015р. державним виконавцем винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 9 327 249,43грн., а також Вимоги від 28.05.2015р. за № 4169-0-32-09/9 адресовані боржнику та стягувачу за даним виконавчим провадженням, щодо надання інформації.

Постановою від 05.06.2015р. державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження у межах суми заборгованості.

Також, Постановою від 11.06.2015р. виконавче провадження № 13536536 зупинено у зв'язку із віднесенням боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України «Про заходи, спрямовані за забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Позивач вважає постанову про стягнення з нього виконавчого збору від 28.05.2015р. протиправною та такою що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не вчинялось жодних дій спрямованих на виконання Наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2006р. у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765), а рішення суду виконувалось позивачем у добровільному порядку у відповідності до вимог та терміні сплати встановлених Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.02.2009р. у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765), строк на виконання рішення встановлено до квітня 2016року.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з пред'явленням цього виконавчого документа.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору є фактичне здійснення державним виконавцем дій (заходів) з примусового виконання судового рішення.

Крім того, ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження (2009р.) передбачались наслідки невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Одним з яких є виконавчий збір, який стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень, а саме: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

З аналізу вище зазначених норм права, Суд приходить до висновку про наявності у боржника обов'язку добровільно виконати рішення у строк, встановлений державним виконавцем, та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Пунктом 4.16.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 встановлено, що у разі невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, з боржника постановою державного виконавця стягується виконавчий збір у розмірі 10% від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом.

З аналізу наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження, а також наявних матеріалів справи, вбачається, що відповідачем по виконанню рішення суду не вчинялось жодних дій, так, зокрема, після відкриття виконавчого провадження, так майже одразу було зупинено виконавче провадження, а поновивши виконавче провадження, відповідач не вчинив жодних дій передбачених чинним законодавством на примусове виконання рішення суду.

При цьому, надані позивачем докази свідчать, що сума боргу, встановлена рішенням Господарського суду Тернопільської області, сплачується позивачем відповідно до графіку затвердженого Ухвалю Господарського суду Тернопільської області від 18.02.2009р. у справі № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765) на рахунки стягувача, а не виконавчої служби. Граничний термін виконання рішення суду за даною ухвалою визначено, як квітень 2016 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про повне виконання рішення боржником виконавчий збір з боржника не стягується.

З аналізу наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника є факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а не факт невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку у строк встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не підлягає стягненню у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про його повне виконання боржником.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору у даному випадку також здійснено із порушенням і інших норм, що регулюють порядок вчинення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 15 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадках: внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"

Статтею 36 України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених у статтях 34 і 35 цього Закону, яка затверджується начальником відділу державної виконавчої служби. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 34 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавче провадження зупиняється: у випадках, передбачених пунктом 15 статті 34, - до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Згідно з статтею 36 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) впродовж строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

У відповідності до ч. 5 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на даний час) після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Оскільки, відповідно до статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" процедура погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2014 року обставини, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження були усунуті з 2 січня 2014 року.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 4 березня 2014 року постановою ВП № 13536536 поновлено виконавче провадження по виконанню наказу від 15.06.2006р. № 15/97-1732(8/18-694(02-2/14-765).

Згідно, п. 3.4 статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (в редакції станом на 15.03.2013 року) процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2014 року.

В майбутньому строк дії процедури погашення заборгованості збільшився до 1 січня 2016 року, згідно з Законом України від 03.07.2014 р. N 1571-VII.

Крім того, в п. 3.4 статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" внесено зміни 14.05.2015 р. Закону України N 423-VIII та на даний час діє наступна редакція: Процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 вересня 2015 року, крім державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", що має стратегічне значення для енергетичної безпеки держави, для якого процедура погашення заборгованості діє до 1 січня 2016 року.

За таких обставин у відповідача виник обов'язок щодо зупинення виконавчого провадження з 03.07.2014 року.

Судом встановлено, що не дивлячись на існування обставини що обумовлює обов'язкове зупинення провадження, державним виконавцем винесено спірну постанову лише 11.06.2015р.

Також, Суд зазначає, що відповідачем у спірній постанові не обґрунтовано визначено розмір, як 9 327 249,43грн., оскільки станом на 28.05.2015 року у Позивача наявний борг в розмірі 2 429 200,09 грн., який підлягає погашенню до квітня 2016року.

Як встановлено судом, виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом. Дійсно сума боргу позивача відповідно до Наказу Господарського суду Тернопільської області станом на 2006 ріс становила понад 90 мільйонів гривень, однак із змісту Ухвали від 18.02.2009р. якою затверджено реструктуризацію боргу, вбачається, що на час винесення такої, тобто 18.02.209р., сума заборгованості складала близько 70-ти мільйонів гривень, при цьому виконавче провадження відкрито лише 01.07.2009р., враховуючи наведені обставини, у відповідача відсутні підстави для встановлення виконавчого збору в такому розмірі, при цьому фактичний розмір заборгованості на час звернення виконавчого документу до виконання відповідачем не встановлювалось.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправною та скасування Постанови відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.05.2015р. ВП № 13536536 про стягнення виконавчого збору - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 122, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати Постанову відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.05.2015р. ВП № 13536536 про стягнення виконавчого збору.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» () судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді Є.В. Аблов

В.П. Шулежко