Справа № 9101/1216/2011
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/1216/2011

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-302/10/0470

17 жовтня 2011 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Коршуна А.О. Панченко О.М. ,

при секретарі Піддубній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металцентр»на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металцентр»до Дніпропетровської митниці про визнання дій неправомірними, визнання рішення недійсним,

у с т а н о в и в:

28 грудня 2009 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці про визнання дій неправомірними, визнання рішення недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.12.2009 р. він звернувся до відповідача з вантажною митною декларацію № 110000001/9, відповідно до якої був задекларований товар. У порушення вимог МК України всупереч наявним відомостям відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товарів та видав картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, і митна вартість задекларованого товару була підвищена. У зв’язку з цим позивач був змушений задекларувати товар за визначеною митним органом вартістю та сплатити відповідні кошти. відповідачем було порушено порядок оформлення та форму рішення про визначення митної вартості товару (графа 33 рішення). Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання дій відповідача неправомірними, визнання недійсним рішення про визначення митної вартості товарів

№ 110000009/2009/102761/2 від 11.12.2009 р. (а.с.а.с. 5 –8, 73, 75).

23 вересня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою суд у задоволенні позову відмовив. Постанова вмотивована тим, що застосування митним органом резервного методу є правомірним, оскільки позивачем під час декларування товару не було належним чином підтверджено ціну продукції (а.с.а.с. 116 –120).

18 листопада 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що рішення судом першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального права. Так, відповідачем було порушено порядок оформлення та форму рішення про визначення митної вартості товару (графа 33 рішення). Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов (а.с.а.с. 124 –126).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови від 23.09.2010 р. у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 04.02.2008 р. між позивачем та ТОВ НВП «Укрросцветмет»було укладено договір комісії № 04/02-08, згідно з яким останнє за дорученням позивача, від свого імені зобов’язалося укласти правочини з купівлі та подальшого постачання позивачу товарів (а.с.а.с. 18 –21).

10 грудня 2009 року позивачем до митного оформлення був заявлений придбаний товар, що був отриманий ним за укладеним контрактом.

У вантажній митній декларації на товар № 110000001/9 від 10.12.2009 р. позивачем було заявлено митну вартість товару у сумі 53 915,77 доларів США (6,68 доларів США за 1,0 кг) (а.с.а.с. 62 –64).

На підтвердження правомірності застосування першого методу визначення митної вартості товару позивачем, зокрема, було надано калькуляцію вартості виробництва однієї тонни продукції, надану виробником, специфікацію до контракту, а також лист виробника від 07.12.2009 р.

Відповідачем у зв’язку із сумнівами щодо заявленої митної вартості товару з урахуванням пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження були витребувані додаткові документи, а саме: прайс-лист виробника товару, інформацію біржових організацій щодо вартості сировини, висновок про якісні та вартісні показники товару незалежних експертів, пакувальні листи.

11 грудня 2009 року позивачем було надано лише калькуляцію виробника та пакувальний лист.

Того ж дня відповідачем було ухвалене рішення про визначення митної вартості товарів № 110000009/2009/102761/2, яким було застосовано резервний метод визначення митної вартості задекларованого товару, і вартість увезених товарів склала 8 030,00 доларів США за 1,0 тн.

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Митним кодексом України 2002 року, Законом України від 05.02.1992 р. № 2097-ХІІ «Про Єдиний митний тариф», Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 (далі – Порядок декларування), Порядком здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженим Наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 р.

№ 314 (далі –Порядок здійснення митного контролю).

В силу статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом № 1 згідно з положеннями статті 267 МК України, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 МК України. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 МК України за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271 МК України, або обчислена відповідно до вимог статті 272 МК України вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 МК України.

Згідно зі статтею 267 МК України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, –це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті»стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

У відповідності зі статтею 16 Закону № 2097-ХІІ нарахування мита на товари та інші предмети, що підлягають митному обкладенню, провадиться на базі їх митної вартості, тобто ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за них на момент перетину митного кордону України. При визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також такі фактичні витрати, якщо їх не включено до рахунка-фактури: на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України; комісійні та брокерські; плата за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належить до даних товарів та інших предметів і яка повинна бути оплачена імпортером (експортером) прямо чи побічно як умова їх ввезення (вивезення).

За змістом пункту 2.1 Порядку здійснення митного контролю для здійснення митного контролю й митного оформлення товарів декларант подає до підрозділу митного оформлення ВМД, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію і такі документи (завірені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено обов'язкового подання оригіналів таких документів): що підтверджують повноваження декларанта на декларування товарів; обов'язкові для подання згідно з Переліком документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006 № 80; необхідність подання яких визначається нормативно-правовими актами Держмитслужби з урахуванням мети переміщення, виду транспорту, характеру товару, способів розрахунку та інших факторів, що впливають на митні процедури, згідно з Переліком документів; які відповідно до законодавчих актів видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

На вимогу митного органу декларантом подаються й інші документи, потрібні для здійснення митного контролю та митного оформлення, подання яких визначено законодавством України.

Пунктом 11 Порядку декларування передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці»декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу».

В силу пункту 14 Порядку декларування, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що під час здійснення митного оформлення товару митним органом у позивача у встановленому законом порядку були витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Утім, декларант не подав витребувані документи у повному обсязі, що унеможливило застосування митним органом методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

При цьому митним органом було здійснено митну оцінку товару заявленого у ВМД в сумі 8 030,00 доларів США за 1,0 тн. При здійсненні митної оцінки був застосований резервний метод оцінки згідно із статтею 273 МК України.

Інші методи оцінки не були застосовані митним органом з наступних підстав.

Метод № 2 не застосований через відсутність цінової інформації щодо ідентичних товарів згідно із статтею 268 МК України.

Метод № 3 не застосований через відсутність цінової інформації щодо подібних (аналогічних) товарів згідно із статтею 269 МК України.

Методи №№ 4, 5 не застосовані через відсутність цінової інформації на ринку виробника та необхідних для цього документальних свідчень про всі складові ціни, включаючи вартість сировини, виробництва, пов’язаних з виробництвом витрат, прибутку підприємства-виробника, державних податків, транспортних витрат, складських, зарплат працівників, страхування, тощо згідно із статтями 271, 272 МК України.

Таким чином, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність визначення митним органом митної вартості товару на підставі резервного методу оцінки.

Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам статті 71 КАС України позивачем у встановленому законом порядку не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Водночас відповідачем доведена правомірність ухваленого ним рішення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання рішення відповідача недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем форми рішення про визначення митної вартості товару апеляційним судом також не приймаються, оскільки відносяться виключно до формальної (процедурної) сфери митного оформлення товарів, що було ввезено, і не спростовують суті ухваленого відповідачем рішення.

Таким чином, з’ясувавши у достатньо повному обсязі права та обов’язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металцентр»залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металцентр»до Дніпропетровської митниці про визнання дій неправомірними, визнання рішення недійсним, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у порядку та строк, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 08 листопада 2011 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя А.О. Коршун

Суддя О.М. Панченко