Справа № 2а/0370/1328/11
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року Справа № 2а/0370/1328/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Кириченку О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Старовижівському районі Волинської області до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Седлище» про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2011 року управління Пенсійного фонду України в Старовижівському районі Волинської області (далі УПФ України в Старовижівському районі) звернулося в суд з адміністративним позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Седлище» (далі СВК «Седлище») про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в сумі 11 524,00 грн. відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СВК «Седлище» є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а тому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зобовязане відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій. За відповідачем рахується один пенсіонер-пільговик ОСОБА_3, якій пенсія призначена відповідно до згаданого Закону. У звязку з цим, СВК «Седлище» повинен був сплати до УПФ України в Старовижівському районі за 2010 рік - 8510,00 грн. та з січня 2011 року по квітень 2011 року 3014,00 грн., а всього, на загальну суму 11 524,00 грн. витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Проте, відповідачем ці кошти не сплачені. Просить стягнути з СВК «Седлище» в користь УПФ України в Старовижівському районі 11 524,00 грн. витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Підтвердила, що громадянці ОСОБА_3 пенсія виплачується відповідно до пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним, оскільки ОСОБА_3 отримує пенсію як багатодітна матір. Вважає, що в даному випадку витрати на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з їх кооперативу. На момент подання позову ОСОБА_3 має 52 роки і їй пенсія продовжує виплачуватися УПФ України в Старовижівському районі на підставі пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з наступним відшкодовуванням СВК «Седлище», що є невірним. З 18.11.2009 року обовязок СВК «Седлище» по відшкодуванню виплаченої пенсії відпав, так як їй виповнилось 50 років і відповідно до пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» така пенсія виплачується управлінням Пенсійного фонду. Просить відмовити в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.2000 року №1788-ХІ визначає категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. До внесення змін в цей Закон згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17.02.2000 року цією статтею регулювався порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначений відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак згаданим Законом від 17.02.2000 року дану норму було виключено та врегульовано порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій шляхом введення окремого виду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у Законі України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування». Так, статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зокрема, суб'єкти підприємницької діяльності, незалежно від форми власності, повинні сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від об'єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що СВК «Седлище» включений до підприємств та організацій України, є юридичною особою, який зареєстрований в УПФ України в Старовижівському районі платником збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. За відповідачем рахується пенсіонер-пільговик ОСОБА_3, якій пенсія призначена відповідно до пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач вказує на те, що відповідач зобовязаний сплатити до УПФ України в Старовижівському районі 11 524,00 грн. фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з січня 2010 року по квітень 2011 року виплачених ОСОБА_3 Проте, таке твердження позивача не заслуговує на увагу суду та спростовується наступним.

Підпунктами 3 та 6 пункту 3 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. В цих випадках розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону і фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

З розпорядження про перерахунок пенсії від 30.07.2001 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на час первинного призначення пенсії 26.03.2001 року мала загальний стаж роботи 19 років 2 місяці 25 днів.

Таким чином, станом на 18.11.2009 року ОСОБА_3 виповнилося 50 років.

З оглянутих в судовому засіданні відомостей про фактичні витрати на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вбачається, що з 31.12.2003 року по 18.11.2014 рік ОСОБА_3 виплачується пенсія на підставі пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.1992 року №244 «Про призначення пенсії на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали пятеро і більше дітей» жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали пятеро і більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу.

Пунктом «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали пятеро і більше дітей, незалежно від віку і трудового стажу в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсія призначена на підставі пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже, ОСОБА_3 станом на 18.11.2009 року набула права на отримання дострокової пенсії за віком, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, як жінка, яка працює у сільськогосподарському виробництві та виховалиа пятеро і більше дітей, незалежно від віку і трудового стажу. З довідки позивача №636 від 11.05.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФ України в Старовижівському районі та отримує пенсію за віком, як жінка, яка працює у сільськогосподарському виробництві та виховала пятеро і більше дітей.

У статті 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що порядок виплати пенсії громадянці ОСОБА_3 на час виникнення спірних правовідносин врегульовано підпунктом 6 пункту 3 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а в цьому випадку пенсій фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України без наступного відшкодування таких витрат платником збору на обовязкове пенсійне страхування. Тому відповідач не повинен відшкодовувати позивачу фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з січня 2010 року по квітень 2011 року, які виплачені ОСОБА_3, оскільки вона відповідно до пункту «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримуючи пенсію на пільгових умовах досягла 50-річного віку з 18.11.2009 року та дострокової пенсії за віком. За таких обставин звернення УПФ України в Старовижівському районі в суд з позовом до СВК «Седлище» про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по ОСОБА_3 за період з січня 2010 року по квітень 2011 року є безпідставним.

Частиною 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи наданні ними суду своїх доказів у і доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог щодо наявності заборгованості у відповідача по фактичних витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період з січня 2010 року по квітень 2011 року, що в свою чергу було зроблено відповідачем в підтвердження заперечення адміністративного позову.

Частиною 3 статті 159 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що викладені в позовній заяві посилання позивача є необґрунтованими, а відтак судом не встановлені підстави існування та для стягнення заборгованості по витратах на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, оскільки в даному випадку пенсії фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а не суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Зважаючи на вищевикладене, суд відмовляє в позові.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статей 1, 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Старовижівському районі Волинської області до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Седлище» про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в сумі 11 524,00 грн. за період з січня 2010 року по квітень 2011 року, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 21 червня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич