Справа № 33149/09
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2011 р.справа № 2а-8928/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельник В.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2009 року у справі № 2а-8928/08/0470
за позовом Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів
до за участю проВідкритого акціонерного товариства «Арселорміттал Кривий Ріг» Прокурора Дніпропетровської області стягнення адміністративно господарських санкцій та пені,
ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2008 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Арселорміттал Кривий Ріг»( далі по тексту відповідач), в якому просило стягнути з відповідача 45103910,00 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій у розмірі 1551574,16 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2009 року в задоволенні позову відмовлено /а.с.24-28/ ( суддя Олійник В.М.).

Постанова мотивована безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позивачем вимог, відсутністю вини відповідача в незабезпеченні нормативу працевлаштування інвалідів в 2007 році як однієї з обов'язкових умов відповідальності, оскільки відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для виконання нормативу робочих місць з метою працевлаштування інвалідів, у звязку з чим у відповідача відсутня вина за часткову незайнятість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду щодо виконання відповідачем усіх належних заходів по виконанню нормативу з працевлаштування інвалідів, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов. Посилається на те, що згідно зі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце є основним.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, свого представника для участі у її розгляді не направив, тому колегія судді вважає розглянути справи без участі представника позивача.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі позивача, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційний суд в задоволені апеляційної скарги відмовити за її необґрунтованістю, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Відкрите акціонерне товариство «Арселорміттал Кривий Ріг»відноситься до підприємств, яким відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

З наданої суду ксерокопії свідоцтва про реєстрацію юридичної особи ВАС «Арселормітта Кривий Ріг»зареєстровано 08.04.2004 року Виконавчим комітетом Криворізької міською радою Дніпропетровської області. /т.1 а.с.250/.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, а саме звіту форми № 10-ПІ за 2007 рік (а.с.4), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ( осіб) відповідача становить 46 967 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 625 осіб. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів»- 1 879 осіб. Таким чином, незайнятими інвалідами на підприємстві було 1254 робочих місця.

Вказаний факт визнаний позивачем як невиконання нормативу та підстава для нарахування відповідачу адміністративно-господарські санкції в сумі 45103910,00 грн., а через їх несвоєчасну сплату -1551574,16 грн. пені за період прострочення з 15.04.08 по 10.07.08.

Правовідносини, які виникли між сторонами даної адміністративної справи врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»; Законом України «Про зайнятість населення».

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 цього Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч.1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Відповідно Закону України «Про зайнятість населення»підбір прийнятної роботи для інвалідів здійснюється відповідно до їхніх професійних навичок, знань, рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та з урахуванням побажань інваліда (ст.7 Закону).

Статтею 19 цього ж Закону України «Про зайнятість населення»визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обовязок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Обовязки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»і це, зокрема, виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, створення для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (ч.2 ст.18 цього Закону).

Таким чином на підприємство покладається обов'язок створювати та належним чином атестувати створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач обовязки зі створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування виконував у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства. Наказом від 30.12.05 № 1055 по підприємству відповідачем додатково було створено 1500 робочих місць для інвалідів, 11.05.05 виданий наказ № 341 про проведення атестації робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, який діяв на підприємстві до 13.04.2007 року, а також було розроблено Типове положення про організацію праці на робочому місці інваліда від 06.07.2004 року.

Крім того, протягом 2007 року відповідач надавав ОСОБА_1 міському районному центру зайнятості звіти про наявність вакансій, складені за формою № 3-ПН, в яких повідомляв про кількість вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів ( копії звітів станом на 12.01.2007р., 06.02.2007р., 21.05.2007р., 08.06.2007р., 05.07.2007р., 06.08.2007р., 06.09.2007р., 03.10.2007р.,05.11.2007р., 03.12.2007р., з відмітками ОСОБА_1 міського районного центру зайнятості)

Як вбачається з в матеріалів справи, відповідач повідомляв ОСОБА_1 міський центр зайнятості про готовність працевлаштування інвалідів листами № 511-07/17-570 від 16.03.2007 року та № 511-07/18-1394 від 05.07.2007 року. Доказом повідомлення відповідачем ОСОБА_1 міського районного центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів в 2007 році є також лист вказаного центру зайнятості №844 від 06.05.2008 р..

В 2007 році відповідач повідомляв ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу, як орган уповноважений працевлаштовувати інвалідів, про можливість працевлаштувати інвалідів за певними професіями ( копії листів №511-07/20-11 від 03.01.2006р., №511-07/31-205 від 31.01.2007р, №511-07/36-508 від 06.03.2007р., №511-07/36-689 від 02.04.2007р., №511-07/10-978 від 17.05.2007р., №511-07/37-1093 від 01.06.2007р., №511-07/37-1421 від 10.07.2007р., №511-07/10-1970 від 02.10.2007р., № 511-07/10-2007р., №511-07/37-2423 від 03.12.2007р. з відмітками про їх отримання). Доказом повідомлення відповідачем ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районного ради м. Кривого Рогу про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007р. є його лист №3885 від 21.10.2008р.

Крім того, відповідач листом №511-07/32-86 від 12.01.2007р. повідомляв Криворізьке Учбово-виробниче Підприємство Українського Товариства Сліпих про можливість працевлаштування інвалідів з зору.

Центри зайнятості м. Кривого Рогу направили на підприємство відповідача 6 інвалідів, які були працевлаштовані відповідачем. ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу направив на підприємство відповідача 1 інваліда, який також був працевлаштований відповідачем. Інші органи, уповноважені працевлаштовувати інвалідів, у 2007 році не направляли до відповідача інвалідів для працевлаштування.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що у 2007 році на підприємство відповідача було працевлаштовано 110 інвалідів, у тому числі 103 інваліди, які звернулись до відповідача самостійно, 6 інвалідів направлених центрами зайнятості та 1 інвалід направлений відділом праці та соціального захисту населення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідачем вчинено усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів. Сам по собі факт відсутності працевлаштованих інвалідів відповідно до нормативу, не є безспірною підставою для відповідальності, оскільки відповідачем вчинено всіх залежних від нього заходів для працевлаштування інвалідів на підприємство.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за своєю суттю є господарсько-правовою відповідальністю, підставою для застосування якої є вчинене роботодавцем правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст.218 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату цих санкцій.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалив законне та обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 04.09.09 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.09 року у справі № 2-а-8928/08/0470 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного Кодексу з дня складання рішення в повному обсязі..

Повний текст виготовлено 14.02.2011р..

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко