Справа № 521/8916/15-а
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2015-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 521/8916/15-а

Провадження № 2а/521/197/15

26 червня 2015 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.

при секретарі судового засідання Варналій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 №096175 від 24.05.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 до Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 №096175 від 24.05.2015року.

Свої позовні вимоги, з урахуванням уточнених (в.с.29-33), позивач обґрунтував наступним.

24 травня 2015 року, він, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Одеса, по вул. Балківська, був зупинений співробітником Відповідача - інспектором ДПС 2-го взводу ВДАІ м. Одеса. У відповідь на його запитання про причину зупинки, інспектор пояснив, що за допомогою приладу «Візир», була встановлена швидкість його автомобіля 87 км на годину, чим він порушив вимоги пункту 12.4 ПДР, за що частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність.

На вказане, він інспектору пояснив, що швидкість руху по автодорозі не перевищував, а рухався в потоці автомобілів, із швидкістю 70 - 75 км на годину і не перевищував встановленої швидкості, більш як на 20 кілометрів на годину, а таке порушення не підлягає відповідальності по ч.І ст. 122 КУпАП, та попросив інспектора надати докази того, що виміряна приладом «Візир» швидкість автомобіля - це швидкість саме його автомобіля, а не тих, що їхали паралельно(попутно) до його авто по трьом смугам. На що інспектор ДПС не надав жодного доказу та його заперечення не прийняв до уваги, попросив у нього документи для складання протоколу про адміністративне правопорушення і постанови по справі про адміністративне правопорушення.

На думку позивача, без доведення його вини і без достатніх доказів порушення ним ПДР (фото-відеоматеріалів, показів свідків, тощо), керуючись тільки показниками радару «Візир», які могли належати іншому автомобілеві, що в той самий час рухався в потоці з його автомобілем по вулиці, інспектор ДПС, склав на нього протокол про адміністративне правопорушення, серії АП1 №527998 від 24.05.15 року і постанову, серії ПС2 №096175, по справі про адміністративне правопорушення від 24.05.15 року та визнав його винним у скоєні правопорушення і наклав адміністративне стягнення по ст. 122 ч.І КУпАП в розмірі 255,00грн.

З зазначеними Постановою та Протоколом позивач не погоджується, оскільки, на думку позивача, він рухався із дозволеною швидкістю, не перевищуючи дозволену межу. Про це може говорити впевнено, оскільки безпосередньо перед зупинкою його ТЗ, він звернув увагу на покази спідометра і вони були менше «75». На думку позивача, швидкість зазначена на вимірювальному приладі «Візир» не належить його автомобілю, оскільки під час руху поруч з його автомобілем їхали інші автомобілі. На думку позивача, на представлених йому фото, взагалі відсутнє фото з зображенням всієї дороги, а лише є вирізки його авто та ще одного авто.

Позивач вважає, що вказана швидкість 87км на годину сумнівна і притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, є недоведеним і необґрунтованим, у звязку з чим підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач надав заяву, у якій підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач по справі у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином, у встановленому законом порядку. До суду надав заперечення на позов, в яких зазначив про таке.

Пункт 6.11. Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, надано право співробітникам ДПС для попередження та припинення злочинів, а також адміністративних правопорушень, у межах своєї компетенції, застосовувати до порушників заходи адміністративного впливу.

Так, при нагляді за дорожнім рухом, інспектором ДПС ОСОБА_2 24.05.2015року, по вул. Балківська в м. Одеса, було зупинено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням гр-на ОСОБА_1

Підставою для зупинки транспортного засобу було перевищення гр-ном ОСОБА_1 швидкості дорожнього руху на 27 км/год, який рухався в населеному пункті зі швидкістю 87 км/год., при дозволеній на даній ділянці дороги 60 км/год., що, на думку відповідача, є грубим порушенням п. 12.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП.

П. 2.3 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС

матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього

руху, затвердженої наказом МВС України від 26 лютого 2009 року № 77,

встановлено, що розглядати від імені органів Державтоінспекції МВС справи про

адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, мають право

працівники Державтоінспекції МВС, які мають спеціальні звання за адміністративні

правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою і другою статті 122.

Гр-ну ОСОБА_1 були розясненні права, передбачені ст. 63 Конституції

України, зокрема, що він має право відмовитися від підпису у протоколі або надати

пояснення щодо незгоди з протоколом, як того вимагає ст. 268 КУпАП.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосереднє спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративні правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються у протоколі про адміністративне правопорушення.

Факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем підтверджується показаннями технічного засобу з вимірювання швидкості „Візир (серійний номер приладу - 0711235).

Наказом МВС № 33 від 01.03.2010 затверджено Перелік технічних приладів та технічних засобів, що використовуються в підрозділах ДАІ МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, відповідно якого, вимірювач швидкості „Візир являється технічним засобом для визначення швидкості руху.

Посилаючись на ст. 251 КУпАП, відповідач вказав, що доказами по справі являються показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, на думку відповідача, законодавством передбачено фіксацію не тільки технічних приладів, що мають фото- і кінозйомки, відеозапису, але й як окремий вид доказу - показання технічних засобів без використання таких функцій.

Доказом встановлення вини позивача у порушенні правил дорожнього руху являється показання технічного засобу, складений співробітником ДАІ протокол про адміністративне правопорушення, а також подальше винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, скоєне позивачем, проведено прапорщиком міліції ОСОБА_2, у відповідності до вимог статей 276, 278, 280 КУпАП на місці скоєння даного правопорушення, а винесена по даній справі постанова відповідає вимогам статей 283, 284, 285 КУпАП.

Враховуючи, що водій був не згодний з допущеним адміністративним правопорушенням, ігнорував показання технічного засобу, але інспектором ДПС було прийнято рішення про накладення на гр-на ОСОБА_1 мінімального штрафу у розмірі - 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

КУпАП встановлено порядок розгляду справи, відповідно до якого ознайомлення з правами та обовязками здійснюється після встановлення вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення.

Так, інспектором ДПС було внесено необхідні дані у протокол про адміністративне правопорушення за його процесуальним змістом.

Коли інспектор ДПС розяснив водію про зміст протоколу про адміністративне правопорушення, та вказав на відповідну графу у протоколі, в якій повинен здійснити запис безпосередньо водій, а саме: після описової частини у протоколі про адміністративне правопорушення міститься графа про ознайомлення з правами та обовязками, місцем та часом розгляду справи про адміністративне правопорушення та особистими поясненнями водія, якщо останній має бажання їх надати. Водієм було надано особисті пояснення до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на думку відповідача, складання протоколу про адміністративне правопорушення відбувалося у чіткій послідовності та з дотриманням вимог КУпАП.

Відповідач вважає, що вищезазначене додатково підтверджує те, що інспектором було розяснено право особи надати пояснення з приводу незгоди зі складеним протоколом та порядком та строками оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

На думку відповідача, під час нагляду за дорожнім рухом, інспектор ДПС виконав свій обовязок, покладений на нього, відповідно до Закону України „Про міліцію, відомчих Інструкцій та виявив адміністративне правопорушення, скоєне позивачем. При цьому було використовано технічний засіб, використання якого передбачено чинним законодавством.

Крім того, на думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу, який би спростовував, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, фактичні дані.

На думку відповідача, інспектор діяв у чіткій відповідності до норм, регламентуючих порядок діяльності ДПС, про що свідчить складений протокол з дотриманням КУпАП, показання технічного приладу, який сертифікований та використовується на виконання вимог наказу МВС

№ 33.

Вищевикладене, як вважає відповідач, підтверджує безпідставність та необґрунтованість адміністративного позову позивача та доведеність вини позивача у перевищенні швидкості, співробітником ДАІ було правомірно винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим вважаємо, що зазначений вище процесуальний документ не підлягає скасуванню як такий, що складений з дотриманням ст. 283 КУпАП.

Зважаючи на викладене, просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 24 травня 2015 року, керуючи автомобілем НОМЕР_3, в м. Одеса, по вул. Балківська, був зупинений співробітником Відповідача, яким стосовно позивача, було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії АП1 №527998 за перевищення швидкості руху.(а.с.8).

Підставою для зупинки транспортного засобу було перевищення гр-ном ОСОБА_1 швидкості дорожнього руху на 27 км/год, рухаючись в населеному пункті зі швидкістю 87 км/год., при дозволеній на даній ділянці дороги 60 км/год..

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення штрафу були, як вказано в протоколі, покази приладу вимірювача швидкості „Візир, серійний номер приладу - 0711235, згідно яких, позивачем була перевищена швидкість руху на 27 км..

На підставі складанного протоколу, інспектором ДПС, 24.05.2015 р. було винесено постанову серії ПС2 №096175, згідно до якої, на позивача, відповідно до ч. І статті 122 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 255 гривень за.(а.с. 7).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, складені інспектором ДПС.

Відповідно до статей 1, 3 Постанови КМУ № 341 від 14.04.97р. «Про затвердження Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС», ДАІ є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху України, що входить до системи органів МВС України, основними завданнями якої є виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.

Також, відповідно до вимог ст. 222 та ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначена особа має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Виходячи зі змісту протоколу, який складено працівником ДПС, вбачається, що даний протокол складено в присутності позивача, після чого надано йому для ознайомлення та дачі письмових пояснень по суті, при цьому позивач був ознайомлений із ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що свідчить його особистий підпис у складеному протоколі та його запис. (а.с. 8).

Відповідно до п.2.8 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України за № 77 від 26.02.2009 року, справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (міліція) розглядають справи про порушення правил дорожнього руху.

Частиною 2 п. 3 ст.222 КУпАП передбачено, що від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративне правопорушення, передбачене частинами 2 та 3 ст.122 - працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

У відповідності до положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектором ДАІ розглянуто справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення.

Вказана постанова була отримана позивачем в день її винесення, а саме 25.05.2015 року, що підтверджується особистим підписом позивача у постанові та не заперечується позивачем.

Позивач у 10-денний строк з моменту отримання копії постанови, звернувся до суду з даним позовом. (а.с.1).

Отже, строки звернення до суду, позивачем не було порушено.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

До складеного протоколу відповідачем було додано диск з фіксацією (відеоматеріал), на якому зображено рух автомобілю НОМЕР_4, який засвідчує факт перевищення швидкості та те, що таке перевищення мало місце.(а.с.24)

Тобто, підставою для винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення є матеріали щодо адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 33 від 01 березня 2010 року: «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Спеціальні технічні засоби, які працюють в автоматичному режимі, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписувальний "ВІЗИР", включено в перелік технічних засобів для визначення швидкості руху.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Незважаючи на те, що справи зазначеної категорії розглядаються у скорочені терміни, суд чотири рази відкладав розгляд справи для надання сторонами доказів по справі, але таких доказів позивачем суду не було надано.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання позивача на лист адвокату генерального директора ЗАО «Ольвія» від 28.04.2009 року стосовно якихось питань (а.с.6), не може являтись доказом по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 №096175 від 24.05.2015 року.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на оскарження постанови і його право не може бути обмежене, а заявлена позивачем вимога розглянута судом по суті.

Проте, позивачем не доведено обставин щодо скасування зазначеної ним постанови відповідача та позивач не надав суду належні докази в обґрунтування позовних вимог про скасування постанови, як це передбачено частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Частиною 2 статті 71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому засіданні надані обґрунтовані заперечення та відповідні докази на їх підтвердження, щодо спростування вимог позивача, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Виходячи з вищезазначеного, у суду відсутні підстави для задоволення позову позивача.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи те, що відповідач діяв при винесенні постанови на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 14-1, 222, 245, 246, 251, 255, 268, 276, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 18, 69 , 71, 158-163, 167, 171-2 КАС України суд , -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №096175 від 24.05.2015року, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.171-2, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням особливостей, встановлених ст.171-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Мирончук