Справа № 490/2082/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/2082/15-а

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2Б.) задоволено.

Суд визнав неправомірними дії Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві (далі Відділення фонду, відповідач) щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні страхової виплати, встановленої Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Зобов'язав Відділення фонду призначити ОСОБА_2 щомісячну страхову виплату, встановлену Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за нещасним випадком на виробництві, що стався 05 січня 1976 року . на Миколаївській автобазі тресту «Південелеваторбуд», внаслідок якого останній отримав трудове каліцтво.

В апеляційній скарзі Відділення фонду ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено відповідними матеріалами справи, що 05 січня 1976 року на автобазі треста «Південелеваторбуд» із позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав трудове каліцтво, що підтверджується актом за формою Н-1 «О несчастном случае на производстве» (а.с.9).

В результаті даного нещасного випадку позивач втратив професійну працездатність на 100 відсотків, а загальну на 80 відсотків.

20 серпня 1976 року позивачу присвоєна друга група інвалідності.

Зазначені обставини встановлено рішенням народного суду Центрального району м. Миколаєва від 22 березня 1977 року (а.с.11-12).

Даним рішенням суду було зобовязано стягувати з автобази треста «Південелеваторбуд» на користь позивача відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом по 62 руб. 29 коп. щомісяця з 20 серпня 1976 року по 1 листопада 1977 року.

Сума, яка була стягнута з підприємства на підставі судового рішення, компенсувала відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Із 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV.

Відповідно до п.3 розділу XI Прикінцевих положень даного Закону встановлено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

08 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної страхової виплати, встановленої Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та надав необхідні копії документів (а.с.8).

Відділення фонду листом від 15 липня 2014 року повідомило позивача, що призначення щомісячної страхової виплати є неможливим, оскільки надана копія акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, а не його оригінал, що на думку відповідача є порушення вимог Постанови правління ОСОБА_1 «Про порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат» від 27 квітня 2007 року № 24 (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що норми законодавства не містять положення щодо обовязку страхувальника подавати до робочого органу Відділення фонду для щомісячних страхових виплат оригінал акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Підпунктом «в» пункту 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі настання страхового випадку ОСОБА_1 зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до ст. 37 даного Закону, ОСОБА_1 може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

- навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

- подання роботодавцем або потерпілим ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

- вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.

ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом.

Пунктом 3.1 Порядку призначення, перерахування і проведення страхових виплат, затвердженим постановою правління ОСОБА_1 від 27 квітня 2007 року № 24 (далі Порядок) встановлено, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до робочого органу виконавчої дирекції ОСОБА_1 подаються:

- заява потерпілого про призначення страхових виплат;

- акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок), висновок за формою Т-1 (якщо такий складався);

- акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася), за формою Н-5 (1112-2004-п) (якщо такий складався);

- акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено);

- рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання);

- висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності;

- довідка про середню заробітну плату (доход);

- копія трудової книжки або витяг з неї, засвідчені страхувальником або підписом працівника робочого органу виконавчої дирекції ОСОБА_1 при пред'явленні оригіналу;

- довідка про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок);

- довідка будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів або пансіонату для ветеранів війни та праці про розмір вартості утримання потерпілого в ньому;

- протокол засідання комісії з питань охорони праці підприємства, а у разі, якщо вона не створена на підприємстві, комісії з питань вирішення спорів при робочих органах виконавчої дирекції ОСОБА_1 про відсоток зменшення розміру одноразової допомоги потерпілому на виробництві (у разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров'я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення застрахованою особою нормативних актів про охорону праці).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 замість оригіналу надано копію акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що на його думку не відповідає Закону та вказаному Порядку.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наведені норми Закону, як і Порядок у цілому, не містять положень щодо обов'язку страхувальника подавати до робочого органу виконавчої дирекції ОСОБА_1 для виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю потерпілого саме оригіналу акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1.

Подання страхувальником серед інших документів для виплати зазначеної допомоги засвідченої відповідальними особами підприємства копії акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1, а не його оригінала, не може бути підставою для відмови у перерахуванні страхових виплат, оскільки зазначене не віднесено до передбачених у статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» випадків, коли ОСОБА_1 може відмовити у страхових виплатах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року (справа № 21-294а13).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки наведені обґрунтування позбавлені правового забезпечення відповідними правовими нормами, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський