Справа № 2а-6932/11/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/32532/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Вербицька О.В., Маринчак Н.Є.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція" (далі - Товариство)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014

у справі № 2а-6932/11/1370

за позовом Товариства

до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - Інспекція)

за участю прокуратури Львівської області,

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Піцикевича В.В.,

відповідача - не з'явились,

Генеральної прокуратури України - Чубенка В.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 17.11.2010 № /0.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 позов задоволено. В основу прийняття цієї постанови судом покладено висновок судово-економічної експертизи у справі, яким встановлено відповідність відображених господарських операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Оіл Рівер» (далі - ТОВ «Оіл Рівер») їх дійсному економічному змісту.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що податковим органом доведено номінальний характер правовідносин позивача з названим постачальником, які оформлювалися штучним документообігом та опосередковувалися виключно транзитним рухом грошових коштів.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду зі спору.

У запереченні на касаційну скаргу Інспекція зазначає про правильність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та просить залишити постанови апеляційного суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань достовірності формування від'ємного значення з ПДВ по декларації за липень 2010 року, оформлену актом від 01.11.2010 № 1847/23-2/22399712. За наслідками цієї перевірки податковим органом прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 4 555 509 грн. (у тому числі 3 037 006 грн. за основним платежем та 1 518 503 грн. за штрафними санкціями).

Підставою для прийняття цього акта індивідуальної дії слугував висновок Інспекції про безтоварний характер операцій з придбання позивачем сільськогосподарської продукції (зерна пшениці, жита) у ТОВ «Оіл Рівер» за договором від 01.07.2010 № П-01/07-1, що виключає право платника на формування податкового кредиту за цими операціями.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту до 31.12.2010 включно) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналізовані законодавчі положення пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі її виконання.

У справі, що переглядається, суди встановили, що на підтвердження реального виконання поставок зерна позивачеві у рамках виконання договору від 01.07.2010 № П-01/07-1 Товариством подано видаткові накладні, податкові накладні, складські квитанції на зерно, акти приймання-передачі зерна на зберігання.

У той же час висновок Інспекції про безтоварність розглядуваних операцій мотивований установленими перевіркою обставинами відносно того, що:

ані ТОВ «Оіл Рівер», ані Товариство не здійснюють реальної економічної діяльності в силу відсутності у них необхідних трудових та матеріальних ресурсів; доказів залучення третіх осіб до виконання розглядуваних операцій та наявності витрат, пов'язаних з фактичним виконання розглядуваних операцій, позивачем не представлено;

ТОВ «Оіл Рівер» не перебуває за місцезнаходженням;

при мільйонних оборотах позивач декларував мінімальні суми податку, що підлягають сплаті до бюджету;

залишок коштів на рахунках позивача станом на 01.07.2007 та на 07.07.2007 складав 0,00 грн.; одержані кошти Товариство одразу перераховувало на рахунок інших осіб (контрагентів), що свідчить про транзитний характер руху коштів по рахункам позивача;

станом на 30.06.2010 на балансі позивача не обліковувалися товарні залишки зерна; одержання зерна від ТОВ «Оіл Рівер» у кількості 354 тонн відбулося за накладною від 09.07.2010 № РН-0000552, тоді як у період з 03.07.2010 по 08.07.2010 позивачем було оформлено відвантаження цієї продукції у загальній кількості 263,66 тонн на користь публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром»;

доказів реального руху товарів у процесі виконання поставок в адресу Товариства (зокрема, транспортування товару) позивачем не подано.

Оцінивши наявні у справі докази за правилами статті 86 КАС, апеляційний суд дійшов цілком об'єктивного висновку про те, що подані Інспекцією доводи та докази спростовують факти реального руху активів (зерна пшениці та жита) по всьому ланцюгу учасників схеми, позаяк підтверджують створення штучного документообігу з купівлі-продажу спірного товару з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Також судом апеляційної інстанції встановлено неможливість виконання ТОВ «Оіл Рівер» задекларованих поставок, позаяк не було встановлено ані наявності у цього постачальника відповідного активу, ані фактів придбання спірного товару.

Посилання ж суду першої інстанції на висновок експертизи у справі як на підставу задоволення цього позову є необґрунтованим, оскільки силу частини п'ятої статті 82 КАС висновок експерта для суду не є обов'язковим, а тому має оцінюватися у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами зі справи за правилами статті 86 КАС.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши усі юридично значимі для справи факти та докази, дійшов цілком об'єктивного висновку про те, що оскільки реальність виконання операцій позивача з ТОВ «Оіл Рівер» не підтверджується документально, то Товариство не вправі претендувати на одержання податкової вигоди у вигляді права на формування податкового кредиту.

Норми права при вирішенні спору застосовані апеляційним судом правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014 у справі № 2а-6932/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Вербицька
Н.Є. Маринчак