Справа № 2а-14209/09/2670
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"17" лютого 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бужак Н.П.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Шевчук К.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2009 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за участю третьої особи ОСОБА_3 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.10.2009 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач по справі Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2009 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України, в звязку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 13.11.2008 р. №854 головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2008 р., якою запропоновано боржнику добровільно виконати вимоги виконавчого документа до 24.12.2008 року; попереджено боржника про те, що у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк, воно буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій; накладено арешт на квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 66,7 кв. м. та жилою площею 45,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна ОСОБА_4, 39, кв. 76, у межах суми звернення стягнення 188 311,70 грн.: заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Копії даної постанови були направлені сторонам виконавчого провадження 17.12.2008 р. У звязку з ненадходженням на адресу відповідача поштового повідомлення про отримання боржником вказаної постанови, державним виконавцем 30.12.2008 р. винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 09.01.2009 р.

Копія постанови від 17.12.2008 р. була повторно направлена на адресу боржника, але поштове відправлення повернулося у звязку із закінченням терміну зберігання.

Судом першої інстанції встановлено, що державний виконавець неодноразово виходив за адресою боржника для вручення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, про що були складені акти, а також подавав запити з метою встановлення місцеперебування боржника.

Листом державного виконавця від 17.06.2009 р. було запропоновано стягувачу надати згоду на розшук боржника у звязку з неможливістю примусового виконання виконавчого документа, оскільки боржник не отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Але в телефонному режимі позивач повідомив державного виконавця про незгоду на проведення заходів розшуку боржника. Натомість на адресу Жовтневого ВДВС надійшла заява від стягувача щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника.

На вказану заяву державним виконавцем надано відповідь про відсутність підстав для звернення до суду щодо вирішення питання примусове проникнення до житла боржника, оскільки останнім не була отримана копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

На підставі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем з власної ініціативи неодноразово були відкладені виконавчі дії, про що були винесені відповідні постанови.

В свою чергу, державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»прийнято постанову від 23.10.2009 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, у звязку з неможливістю зясувати місце проживання боржника, та повернуто стягувачу виконавчий напис нотаріуса від 13.11.2008 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу законності та обґрунтованості постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.10.2009 р. з наступних підстав.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.

Оскільки відповідачем вживалися всі передбачені чинним законодавством заходи щодо встановлення місця проживання боржника, неодноразово складалися акти, пропонувалося позивачу надати згоду на розшук боржника по порядку, передбаченому ч. 5 ст. 42 вищевказаного Закону, посилання позивача на неправомірність оскаржуваної постанови є безпідставною.

Так, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження»зазначений вичерпний перелік підстав для обовязкового звернення державного виконавця до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Положеннями вказаної норми Закону передбачено звернення державного виконавця до суду з такою вимогою у разі відсутності відомостей про місце проживання або перебування чи місцезнаходження боржника за виконавчими документами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровю або у звязку з втратою годувальника, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини.

До того ж, на підставі ч. 5 ст. 42 Закону, обовязковою умовою звернення державного виконавця до суду про розшук боржника за іншими виконавчими документами є наявність письмової згоди стягувача відшкодувати втрати на розшук та авансувати зазначені витрати відповідно до цього Закону.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до державного виконавця з подібною заявою, апеляційна інстанція вважає оскаржувану постанову такою, що прийнята відповідно до чинного законодавства.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2009 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:

Судді: