Справа № 805/1404/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 р. Справа № 805/1404/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправною, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, якою просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу по сплаті суми недоїмки від 6 лютого 2015 року № Ф 101/05/-14-25-13-9 у розмірі 1 265,80 грн, а також зобов`язати відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску позивачу, як особі, яка перебувала на пенсії за віком і пенсійний вік якої зменшено, та будучи фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування (а.с. 4-5).
В обґрунтуванні позовних вимог у позові зазначено наступне.
Позивач є фізичною особою-підприємцем з 24 липня 2002 року, знаходиться на спрощеній системі оподаткування. На час звернення до суду є пенсіонером за віком. Із вимогою відповідача стосовно себе № Ф 101/05-14-25-13-9 від 6 лютого 2015 року не згоден з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно зі ст. 26 вищевказаного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно абз. 6 п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону: «Військовослужбовці, які брали участь у бойових діях мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років при наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 8 липня 2010 року № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Вказана стаття, в редакції, що діє з 6 серпня 2011 року, містить вичерпний перелік фізичних осіб які, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, серед яких підприємці, які є пенсіонерами за віком, або інвалідами без урахування віку та отримують пенсію або соціальну допомогу. У вказаній нормі законодавцем не виключені особи, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах.
Пенсіонери можуть бути платниками єдиного внеску тільки виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач, за його ствердженням, не укладав з відповідачем угоди про добровільне відрахування ним коштів до системи соціального страхування.
ОСОБА_1 до суду не з`явився, у позові та заяві, що надійшла до суду 27 квітня 2015 року, позивач просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 5, 18).
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у наданих 20 травня 2015 року до суду запереченнях (а.с. 21-22) і поясненнях, що надійшли до суду 18 червня 2015 року (а.с. 43) та 21 липня 2015 року (а.с. 51), зазначено, що позивач не звільнений від сплати єдиного внеску у зв`язку з недосягненням ним пенсійного віку ( ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як зазначає відповідач, вказаною статтею у редакції від 1 жовтня 2011 року, передбачені умови призначення пенсії за віком: право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60-ти років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Крім того, податковий борг, що обліковується за позивачем, який визначений до сплати вимогою № 101/05-14-25-13-9 від 6 лютого 2015 року на суму 1 265,80 грн, виник на підставі нарахування єдиного внеску за IV квартал за період з 1 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року.
Також у запереченнях зазначено, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даними позовними вимогами.
Ухвалою суду від 21 липня 2015 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом (а.с. 58-59).
Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених ст. 128 КАС України не має (відсутня потреба заслуховування свідка чи експерта), позивач надав суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований Виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради Донецької області 24 липня 2002 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2 269 017 0000 001009, місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 (а.с. 8); перебуває на обліку в Костянтинівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок) згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 597906, виданого 19 травня 2012 року (а.с. 9).
6 лютого 2015 року відповідачем сформовано вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску № 101/05-14-25-13-9 від 6 лютого 2015 року на суму 1 265,80 грн (а.с. 11), яка була направлена на адресу позивача.
Відповідно до пояснень позивача, викладених у позові (а.с. 4-5), заперечень та пояснень відповідача (а.с. 21-22, 43, 51), спірну вимогу позивач отримав 24 лютого 2015 року.
Як встановлено під час розгляду справи, вказана у вимозі заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску нарахована за 4 квартал 2014 року, а саме за період з 1 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а.с. 51).
Не погодившись із зазначеною вимогою, позивач 10 квітня 2015 року звернувся до суду із даним позовом (а.с. 13).
Приймаючи рішення по справі, суд керується наступним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).
Законом України Про внесення змін в деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративних реформ від 4 липня 2013 року № 406-VII внесені зміни в деякі законодавчі акти, зокрема, пунктом 102 вказаного закону внесені зміни в Закон № 2464-VI. Закон № 406-VII набрав чинності 11 серпня 2013 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року № 141/2013 (далі - Положення № 141/2013), Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення № 141/2013 встановлено, що Міндоходів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань, зокрема, забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до покладених на нього завдань, Міндоходів, зокрема, контролює своєчасність подання платниками податків та єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларації, розрахунки тощо), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків і зборів, єдиного внеску; забезпечує достовірність та повноту обліку платників податків та єдиного внеску, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; забезпечує ведення обліку податків і зборів, єдиного внеску; організовує та контролює погашення податкового боргу з податків і зборів платників податків, а також стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску з платників єдиного внеску (п. 4 Положення № 141/2013).
Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Міндоходів здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи.
Таким чином, відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, який в спірних правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Положенням № 141/2013.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно із ч. 4 ст. 4 цього ж Закону, особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 2464-VI, положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV визначене поняття пенсія як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Втім, відповідно до абз. 5 п. 3 «Прикінцевих положень» вказаного Закону тимчасово, до прийняття відповідного закону, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
Отже, крім осіб, що досягли загального пенсійного віку (60 років), право на пенсію мають особи, які брали участь у бойових діях по досягненню ними 55 річного віку.
Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серії НОМЕР_2 , виданого 23 січня 2015 року терміном дії «довічно», позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію «за віком» (а.с. 33).
Відповідно до письмових пояснень, 5 червня 2015 року наданих на вимогу суду Управлінням Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області, де перебуває на обліку позивач, ОСОБА_1 призначена пенсія за віком як учаснику бойових дій з 19 жовтня 2014 року на підставі довідки про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 509 від 23 вересня 2014 року; посвідчення, виданого Костянтинівським військовим комісаріатом серії НОМЕР_3 від 27 січня 1997 року; довідки про проходження військової служби, наданої Центральним архівом МО РФ від 11 грудня 2012 року (а.с. 36).
Таким чином, позивачу з 19 жовтня 2014 року правомірно призначено пенсію за віком як учаснику бойових дій по досягненню ним 55 років, що передбачено Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV.
Враховуючи, що позивач отримує пенсію за віком та є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, в розумінні ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, він належить до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного внеску, а тому з 19 жовтня 2014 року не зобов`язаний нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, а також надавати звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Бути платником єдиного внеску позивач може виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Докази укладання позивачем з органами Пенсійного фонду України договору про добровільну участь у загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванні суду не надані.
Як вже зазначалось судом, вказана у спірній вимозі заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску виникла за період з 1 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а.с. 51).
Відповідно до облікової картки позивача (а.с. 52-54), 9 жовтня 2014 року відбулась сплата до бюджету (зарахування) 1 690,60 грн суми з єдиного внеску; згідно квитанції позивача № 107 від 8 жовтня 2014 року призначення платежу єдиний соціальний внесок за липень-жовтень 2014 року (а.с. 49).
Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2014 року позивачу нараховано єдиний соціальний внесок як платнику спрощеної системи оподаткування терміном сплати 20 жовтня 2014 року (тобто, за 3 квартал 2014 року) у сумі 1 267,95 грн (а.с. 52-54).
Враховуючи, що зазначеною вище квитанцією підтверджується сплата позивачем суми нарахованого єдиного внеску за 3 квартал 2014 року (1 267,95 грн), сума єдиного внеску, сплачена ним за жовтень 2014 року склала 422,65 грн.
Тобто, єдиний соціальний внесок за жовтень 2014 року позивачем сплачено у повному обсязі (1 267, 95 грн (підлягає сплаті за квартал) : 3 (кількість місяців у кварталі) = 422,65 грн).
Відповідно до зворотнього боку облікової картки позивача (а.с. 23) станом на 31 грудня 2014 року за позивачем обліковувалась переплата у розмірі 2,15 грн.
Як вбачається з даних облікової картки, 20 січня 2015 року позивачу нарахована сума єдиного внеску як платнику спрощеної системи оподаткування у сумі 1 267,95 грн терміном сплати 20 січня 2015 року (за 4 квартал 2015 року), що підтверджується і поясненнями відповідача (а.с. 21-22, 43, 51).
У зв`язку з існуючою на той час переплатою позивача у сумі 2,15 грн (а.с. 23), недоїмка з єдиного внеску, визначена податковим органом у спірній вимозі, з врахуванням цієї переплати склала 1 265,80 грн (1 267,95 грн 2,15 грн), яка і була виставлена позивачу.
Оскільки з 19 жовтня 2014 року за висновком суду позивач не є платником єдиного соціального внеску, а єдиний внесок за жовтень 2014 року ним сплачено у сумі 422,65 грн, відповідно, спірна вимога відповідача щодо сплати позивачем заборгованості за 4 квартал 2014 року є необґрунтованою та неправомірною.
Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини, беручі до уваги приписи ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття спірної вимоги.
Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача № Ф 101/05-14-25-13-9 від 6 лютого 2015 року на суму 1265,80 грн підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язати відповідача припинити нарахування йому єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Отже, згідно вищезазначених норм чинного законодавства, можливість судового захисту передбачена саме для особи, права, свободи та інтереси якої порушено з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.
Заявлена позивачем вимога про припинення нарахування єдиного соціального внеску за своєю сутністю є вимогою про зобов`язання вчинити дії на майбутнє. Виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства, суд не може здійснювати захист прав та законних інтересів позивача на майбутнє, оскільки неможливо визначити, чи будуть вони взагалі порушені відповідачем у майбутньому.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки містить застереження на майбутнє, що не узгоджується з вимогами чинного процесуального законодавства.
У розумінні ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.
У поданому до суду позові, ОСОБА_1 заявлялись вимоги як майнового характеру (скасування вимоги податкового органу), так і немайнового характеру (визнання вимоги протиправною, зобов`язання вчинити дії).
Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата встановлена у місячному розмірі 1 218,00 грн.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати (п. 1.2) (73,08 грн).
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (п. 1.1).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 цього Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Отже, при подачі адміністративного позову ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір за подання позовних вимог немайнового характеру у сумі 73,08 грн та судовий збір за подання позовних вимог майнового характеру у сумі 182,70 грн.
Відповідно до квитанції № 88 від 27 лютого 2015 року, позивач при подачі адміністративного позову сплатив 182,70 грн.
Оскільки судом задоволено позов в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування спірної вимоги, проте відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання вчинити певні дії, суд присуджує позивачу судовий збір у розмірі 109,62 грн (182,70-73,08).
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 2, ст. 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної ОСОБА_1 до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправною, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № Ф 101/05-14-25-13-9 від 6 лютого 2015 року у розмірі 1 265,80 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 109 (сто дев`ять) гривень 62 копійки.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.