Справа № 805/2130/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 р. Справа № 805/2130/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, -

встановив:

02 червня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач або Відділення Фонду) до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі відповідач або ДП «Селидіввугілля»), в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у сумі 4 714 688,20 грн. та пеню у сумі 221 590,43 грн., а разом 4 936 278,63 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Відділення Фонду зазначило, що згідно зі Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, наданим ДП «Селидіввугілля», середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 9 647 осіб. Таким чином, впродовж 2014 року відповідачем мало бути забезпечене працевлаштування 386 інвалідів, фактично ж у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» перебувало 318 інвалідів, про що зазначено у звіті.

Оскільки відповідачем не виконаний норматив по створенню 68 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність, чинним законодавством України на нього покладений обов'язок нарахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 4 714 688,20 грн., однак зазначена сума у добровільному порядку ДП «Селидіввугілля» не сплачена. У зв'язку із порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій Відділенням Фонду нарахована пеня у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення, яка станом на 01 червня 2015 року становить 221 590,43 грн.

Зважаючи на викладене і посилаючись на положення ст.ст.216-218, 238, 241 Господарського кодексу України, ч.3 ст.18, ч.ч.1-2, 5 ст.19, ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Відділення Фонду просило задовольнити позов та стягнути з ДП «Селидіввугілля» на користь Державного бюджету України 4 936 278,63 грн. (а.с.3-5).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову (а.с.42-44), сутність яких полягала у наступному.

Обовязками підприємства з метою працевлаштування інваліда є здійснення розрахунку кількості робочих місць та забезпечення працевлаштування інваліда. ДП «Селидіввугілля» спроможне працевлаштувати інваліда виключно у разі його безпосереднього звернення або у разі спрямування такого інваліда до підприємства Державною службою зайнятості.

Чинне законодавство не покладає на підприємство обовязку самостійно здійснювати пошук та привід інваліда до відділу кадрів для їх подальшого працевлаштування. Обовязок здійснювати пошук підходящої роботи для інваліда відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань з урахуванням його побажань покладено на Державну службу зайнятості.

Відповідач стверджував, що створення підприємством для інваліда умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком якого зобовязані займатися органи працевлаштування, визначені у ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів»; на підприємство покладений обовязок із забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач доводив, що впродовж 2014 року у звітах форми № 3-ПН надавав до ОСОБА_1 міського центру зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні інвалідів для працевлаштування.

Відповідач також наголошував на тому, що Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на підприємства покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування саме інвалідів, а не осіб з обмеженими фізичними можливостями. З листа ОСОБА_1 міського центру зайнятості не вбачається, що у 2014 році інваліди зверталися до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, оскільки в цьому листі йдеться про осіб з обмеженими фізичними можливостями.

На цих підставах відповідач стверджував, що ним вжиті всі необхідні заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»; інформація про наявність вакансій, виділення робочих місць та бажання підприємства працевлаштувати інвалідів надавалася до центру зайнятості, Відділення Фонду; відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися на підприємстві не є підставою для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Посилаючись на ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, відповідач стверджував, що довів відсутність своєї вини у незайнятті інвалідами виділених та створених для них робочих місць.

Відповідач відзначав, що сплату вказаних адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства проводять за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обовязкових платежів). ДП «Селидіввугілля» є збитковим та не має прибутку для сплати зазначених адміністративно-господарських санкцій.

Додатково відповідач зазначав, що основним напрямком діяльності ДП «Селидіввугілля» є видобування камяного вугілля, тобто відповідно до ст.1 Гірничого Закону України відповідач є гірничим підприємством.

Посилаючись на ст.40 Гірничого Закону України, ст.5 Закону України «Про охорону праці», ст.2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач стверджував, що встановлюючи норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, необхідно враховувати лише ту кількість робочих місць, які не повязані з шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці.

Так, в структуру ДП «Селидіввугілля» входило 9 відокремлених підрозділів, 4 з яких є шахтами. У 2014 році фактична кількість штатних працівників облікового складу (осіб) в цілому по підприємству становила 9 807 осіб. Фактична кількість працюючих інвалідів в цих підрозділах станом на 31 грудня 2014 року в цілому по ДП «Селидіввугілля» становила 318 осіб. Кількість робочих місць із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, на яких не може використовуватися праця інвалідів, - 7 306; кількість робочих місць, на яких можуть працювати інваліди, - 2 501.

Враховуючи, що більшість посад на підприємстві повязана з підземними та важкими умовами, на яких праця інвалідів неможлива, для проведення розрахунку нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік повинна застосовуватися середньооблікова кількість робочих місць, які не повязані із підземними та шкідливими умовами праці. З урахуванням наведеного кількість місць для працевлаштування інвалідів має дорівнювати 100 (2 501/100х4=100).

Таким чином, кількість штатних працівників інвалідів облікового складу ДП «Селидіввугілля» - 318 осіб, майже в три рази перевищує норматив.

З урахуванням наведеного ДП «Селидіввугілля» просило відмовити у задоволенні позову.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст.33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджено звітами про надіслання електронної судової повістки та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.35, 56, 57).

Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за відсутності його представника (а.с.5, 23).

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

У звязку з цим та на підставі положень ч.ч.1, 4 ст.122, ч.4 ст.128 КАС України судовий розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний код 13492430) зареєстроване у якості юридичної особи 18 липня 1991 року, про що 06 червня 2011 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесений запис за номером 1 038936.

Вказані обставини встановлені на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої 26 листопада 2014 року (а.с.9-10) та даних он-лайн сервісу отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Державне підприємство «Селидіввугілля» (ідентифікаційний код 33426253) зареєстроване як юридична особа 06 червня 2005 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 00226.

Основним видом економічної діяльності ДП «Селидіввугілля» є код КВЕД 05.10 Добування камяного вугілля, клас професійного ризику виробництва за основним видом економічної діяльності: 67.

В структуру ДП «Селидіввугілля» входить низка відокремлених підрозділів, які не мають статусу юридичної особи, а саме: відокремлений підрозділ «Шахта «Курахівська» (ідентифікаційний код 33621568), відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» (ідентифікаційний код 33621573), відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська» (ідентифікаційний код 33621589), відокремлений підрозділ «Шахта «Росія» (ідентифікаційний код 33621594), відокремлений підрозділ «Виробниче управління теплофікація» (ідентифікаційний код 33644412), відокремлений підрозділ «Автобаза» (ідентифікаційний код 33644449), відокремлений підрозділ «Вуглезбут» (ідентифікаційний код 33644454), відокремлений підрозділ «Управління постачання» (ідентифікаційний код 33644433), відокремлений підрозділ «Технічний контроль якості вугілля» (ідентифікаційний код 39520039).

Ці обставини встановлені на підставі даних он-лайн сервісу пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.15-21), свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 192565 (а.с.45), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованої станом на 05 травня 2015 року (а.с.46).

Як свідчить Баланс (Звіт про фінансовий стан) ДП «Селидіввугілля» станом на 31 грудня 2014 року, середньооблікова кількість працівників на підприємстві та його відокремлених підрозділах становила 9 891 особа (а.с.47).

Відповідно до рядку 2355 Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2014 рік чистий фінансовий результат господарської діяльності ДП «Селидіввугілля» - збиток у розмірі 223 644 тис. грн., за аналогічний період попереднього року збиток становив 199 199 тис. грн. (а.с.48).

Згідно з довідкою ДП «Селидіввугілля» від 15 червня 2015 року № 5/132, до складу ДП «Селидіввугілля» у 2014 році входило 9 відокремлених підрозділів, з яких 4 шахти.

У 2014 році фактична кількість штатних працівників облікового складу (осіб) в цілому по ДП «Селидіввугілля» становила 9 807 осіб, в тому числі: «Шахта 1-3 «Новогродівська» - 3 322, «Шахта «Росія» - 2 621, «Шахта «Україна» - 1 885, «Шахта «Курахівська» - 1 506, «Вуглезбут» - 22, «Автобаза» - 134, «Виробниче управління теплофікації» - 98, «Управління постачання» - 32, «Технічний контроль якості виробництва вугілля» - 73, виконавчий апарат ДП «Селидіввугілля» - 114.

Фактична кількість працюючих інвалідів в цих підрозділах станом на 31 грудня 2014 року в цілому по ДП «Селидіввугілля» становила 318 осіб, в тому числі: «Шахта 1-3 «Новогродівська» - 83, «Шахта «Росія» - 85, «Шахта «Україна» - 84, «Шахта «Курахівська» - 44, «Вуглезбут» - 3, «Автобаза» - 9, «Виробниче управління теплофікації» - 3, «Управління постачання» - 4, «Технічний контроль якості виробництва вугілля» - 1, виконавчий апарат ДП «Селидіввугілля» - 4.

Кількість робочих місць із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, на яких не може використовуватися праця інвалідів по ДП «Селидіввугілля» становила 7 306 осіб, в тому числі: «Шахта 1-3 «Новогродівська» - 2 306, «Шахта «Росія» - 2 078, «Шахта «Україна» - 1 605, «Шахта «Курахівська» - 1 196, «Вуглезбут» - 0, «Автобаза» - 13, «Виробниче управління теплофікації» - 61, «Управління постачання» - 0, «Технічний контроль якості виробництва вугілля» - 47, виконавчий апарат ДП «Селидіввугілля» - 0 (а.с.53).

Впродовж 2014 року ДП «Селидіввугілля» та його відокремлені підрозділи надавали до ОСОБА_1 міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій за формою № 3-ПН.

Так, 16 липня 2014 року ДП «Селидіввугілля» надало до ОСОБА_1 міського центру зайнятості Звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії). В розділі «І. Основні дані про вакансії» звіту відповідач повідомляв про наявність вакансії за професією (посадою) прибиральника службових приміщень, укомплектування якої має здійснюватися за сприяння Державної служби зайнятості України. В розділі «ІІ. Характеристики вакансії(й) та вимоги до претендента(ів) (для укомплектування вакансій Державною службою зайнятості)» відповідач вказував про наявність однієї вакансії за професією (посадою) прибиральника службових приміщень, на яку можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»), а саме громадяни, які належать до категорії інвалідів (а.с.51).

21 жовтня 2014 року відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» надало до ОСОБА_1 міського центру зайнятості Звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії). В розділі «І. Основні дані про вакансії» звіту відповідач повідомляв про наявність вакансії за професією (посадою) електрослюсар (слюсар) черговий з ремонту обладнання, укомплектування якої має здійснюватися за сприяння Державної служби зайнятості України. В розділі «ІІ. Характеристики вакансії(й) та вимоги до претендента(ів) (для укомплектування вакансій Державною службою зайнятості)» відповідач вказував про наявність однієї вакансії за професією (посадою) електрослюсар (слюсар) черговий з ремонту обладнання, на яку можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»), а саме громадяни, які належать до категорії інвалідів (а.с.52).

09 червня 2015 року ДП «Селидіввугілля» звернулося до ОСОБА_1 міського центру зайнятості з листом № 5/122, в якому просило надати інформацію з приводу того, скільки інвалідів перебувало на обліку у ОСОБА_1 міському центрі зайнятості впродовж 2014 року; скільки інвалідів було заявлено відокремленими підрозділами ДП «Селидіввугілля» для працевлаштування у 2014 році відповідно до форми 3-ПН; скільки направлень видано у 2014 році для працевлаштування у відокремлені підрозділи ДП «Селидіввугілля» та відповідно скільки інвалідів було працевлаштовано; з яких причин не були видані направлення іншим інвалідам для працевлаштування у ДП «Селидіввугілля» (а.с.49).

За інформацією, наведеною у листі ОСОБА_1 міського центру зайнятості від 12 червня 2015 року № 02/1516, 16 липня 2014 року ДП «Селидіввугілля» надано відомості за формою 3-ПН про наявність 1 вакансії за посадою «прибиральник службових приміщень», 21 липня 2014 року видане направлення на працевлаштування, вакансія укомплектована 21 липня 2014 року; 21 жовтня 2014 року відокремленим підрозділом «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» надані відомості за формою 3-ПН про наявність вакансії за посадою «електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування», 28 жовтня 2014 року вакансія укомплектована.

Впродовж 2014 року до ОСОБА_1 міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернулися 46 осіб з обмеженими фізичними можливостями. В період дії вакансій з 16 липня 2014 року по 21 грудня 2014 року на обліку перебувало 50 осіб (а.с.50).

12 лютого 2015 року ДП «Селидіввугілля» надало Відділенню фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ, в якому вказало, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік становила 9 647 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, 318 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 386 осіб. В Рядку 06 «Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» відповідач зазначив суму 4 714 688,20 грн. Звіт отриманий Відділенням Фонду 17 лютого 2015 року та зареєстрований за вхідним номером 4/102, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції позивача (а.с.6).

Використовуючи вихідні дані, наведені ДП «Селидіввугілля» у звіті, Відділення Фонду здійснило розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014 року, яка за розрахунком позивача становить 4 714 688,20 грн. (а.с.7).

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій, Відділення Фонду здійснило нарахування останньому пені за період з 16 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року в сумі 221 590,43 грн. (а.с.8).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Вирішуючи справу по суті та враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.237 КАС України (постанови від 20 червня 2011 року № 21-60а11, від 26 червня 2012 року № 21-105а12, від 16 квітня 2013 року № 21-81а13, від 28 травня 2013 року № 21-386а12, від 11 червня 2013 року № 21-63а13, від 19 листопада 2013 року № 21-397а13, від 11 лютого 2014 року № 21-485а13, від 08 квітня 2014 року № 21-50а14, від 27 травня 2014 року № 21-119а14, від 09 грудня 2014 року № 21-523а14 тощо), до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені правові норми.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Фонд соціального інвалідів захисту є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України. Бюджетна установа Фонд є правонаступником Фонду соціального захисту інвалідів як урядового органу, що визначено п.п.1-2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 року за № 528/19266, (далі Положення № 129).

Одним із основних завдань Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів, що передбачено пп.1 п.4 Положення № 129.

Згідно з пп.1 п.5 Положення № 129 Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків; збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; ведення претензійно-позовної роботи у судах різних інстанцій.

Для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що передбачено п.12 Положення № 129.

Згідно з ч.ч.9-10 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ) спори, що виникають із правовідносин за ст.ст.19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Позивач є територіальним органом Фонду, отже у спірних правовідносинах Відділення Фонду виступає у якості суб'єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Ст.5 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI), який набрав чинності з 01 січня 2013 року, встановлені гарантії у сфері зайнятості населення.

Зокрема відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону № 5067-VI держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначені ст.14 Закону № 5067-VI. Так, згідно з п.6. ч.1 ст.14 Закону № 5067-VI до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За правилами ч.2 ст.14 Закону № 5076-VI для працевлаштування зазначених у ч.1 цієї статті громадян (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», норматив працевлаштування на роботу яких встановлюється згідно із Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні») підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

Ч.3 ст.14 Закону № 5076-VI визначено, що роботодавці самостійно розраховують квоту, зазначену в ч.2 цієї статті, з урахуванням чисельності громадян, які на умовах повної зайнятості вже працюють на підприємствах, в установах та організаціях і належать до таких, що неконкурентоспроможні на ринку праці (крім інвалідів), та забезпечують їх працевлаштування самостійно. Роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Таким чином, норматив працевлаштування на роботу інвалідів як окремої категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначається Законом № 875-ХІІ.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ч.1 ст.19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За правилами ч.2 ст.19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.3 ст.19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

За приписами ч.5 ст.19 Закону № 875-ХІІ виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч.1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Ч.9 ст.19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, що встановлено ч.11 ст.19 Закону № 875-ХІІ.

При цьому ч.1 ст.18 Закону № 875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Аналіз наведених вище правових норм зумовлює висновок, що ДП «Селидіввугілля» зобовязане виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

З приводу посилання відповідача та те, що для проведення розрахунку нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік повинна застосовуватися середньооблікова кількість робочих місць, які не повязані із підземними та шкідливими умовами праці, суд відзначає таке.

Законодавство України встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств щодо дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не передбачає жодних винятків з правил проведення розрахунку нормативу робочих місць для інвалідів, пільгових або помякшуючих умов для підприємств певної галузі.

Як наслідок, такий норматив має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 липня 2011 року № 21-159а11, від 17 вересня 2013 року № 21-232а13, від 08 квітня 2014 року № 21-50а14, від 27 травня 2014 року № 21-119а14, від 09 грудня 2014 року № 21-523а14.

З огляду на середньооблікову чисельності штатних працівників облікового складу відповідача за 2014 рік ДП «Селидіввугілля» мало виділити (створити) 386 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок № 70).

Відповідно до абз.1-2 п.2 Порядку № 70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 01 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою дата на поштовому штемпелі.

На виконання цього обовязку 17 лютого 2015 року ДП «Селидіввугілля» надало Відділенню Фонду Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42. Вказана обставина не є спірною.

Згідно з абз.3 п.2 Порядку № 70 інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Пп.1 п.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за № 1534/11814 (далі наказ № 420), була затверджена форма звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій». Пп.2 п.2 наказу № 420 затверджена Інструкція щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій». Форми та інструкції, затверджені пп.1 і 2 наказу № 420, введені в дію, починаючи з 04 січня 2006 року, що передбачено п.3 цього наказу.

Загальні положення Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» передбачали, що відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» № 803-ХІІ підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільний робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків. Форма використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підпору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку праці. У разі необхідності підпору працівників за сприяння центрів зайнятості фізичної особи, у тому числі підприємці, також можуть інформувати центри зайнятості про наявність вакансій за цією формою.

Порядок заповнення форми звітності № 3-ПН, встановлений Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», визначав, що графи 13-15 заповнюються, якщо до претендента на вакантне робоче місце (посаду) висуваються додаткові (особливі) вимоги.

Так, у графі 15 наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до ст.5 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-ХІІ, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

Крім того, у разі працевлаштування інваліда, пенсіонера, студента у вільний від навчання час, слід зазначити потребу в працівниках за кожною категорією цих громадян за шифрами: 11- інваліди.

Формою звітності № 3-ПН, затвердженою наказом № 420, визначений термін її подання, а саме: «при наявності вакансій».

Наказ № 420 втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» (далі наказ № 316), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520.

Пп.1.1. п.1 наказу № 316 затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)»; пп.1.2. п.1 цього наказу затверджений Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з п.2.1. Порядку подання форми звітності № 3-ПН форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до пп.2.2.6. п.2.2. Порядку подання форми звітності № 3-ПН у графі 5 розділу І форми проставляється «Так», якщо роботодавцем передбачається укомплектування вакансій за сприяння територіальних органів, або «Ні» - у разі укомплектування вакансії роботодавцем самостійно.

У разі згоди роботодавця на укомплектування вакансій за сприяння територіальних органів (у графі 5 розділу І зазначено «Так») для кожного такого запису заповнюється розділ ІІ, у якому відображається порядковий номер відповідного запису у розділі І, а також характеристики такий вакансій, умови праці та вимоги до претендентів, що передбачено п.3.1. Порядку заповнення форми звітності № 3-ПН.

У пункті 3 розділу ІІ форми вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані № 5076-VI), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян, (в тому числі «інваліди»), що визначено пп.3.1.3. п.3.1. Порядку заповнення форми звітності № 3-ПН.

Формою звітності № 3-ПН, затвердженою наказом № 316, визначений термін її подання, а саме: «за наявності попиту на робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й)».

Наявні у справі письмові докази свідчать, що впродовж 2014 року ДП «Селидіввугілля» належним чином виконувало обовязок щодо інформування центру зайнятості про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів, а саме подавало звітність за формою № 3-ПН, повідомляючи про наявність робочого місця саме для інваліда, проставляючи відповідну відмітку в пункті 3 розділу ІІ Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною зокрема у постановах Верховного Суду України від 28 травня 2013 року у справі № 21-386а12, від 11 червня 2013 року у справі № 21-63а13.

З приводу тієї обставини, що протягом 2014 року звітність за формою № 3-ПН подавалася ДП «Селидіввугілля» не щомісячно, суд відзначає таке.

Відповідно до ч.4 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (далі Закон № 803-ХІІ) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у звязку з простоєм виробництва з незалежних від них причин, і в десятиденний строк про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Правова норма, яка міститься у ч.2 ст.20 Закону № 803-ХІІ, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Закон № 803-ХІІ втратив чинність з 01 січня 2013 року на підставі Закону № 5067-VI.

З цієї ж причини судом не застосовується правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2013 року у справі № 21-397а13 та від 11 лютого 2014 року у справі № 21-485а13 щодо обовязку роботодавця щомісячно подавати до центри зайнятості звіти за формою № 3-ПН, оскільки до спірних правовідносини у цих справах підлягали застосуванню положення ч.2 ст.20 Закону № 803-ХІІ.

Закони № 875-ХІІ та № 5067-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин між Відділенням Фонду та ДП «Селидіввугілля», та підзаконні нормативно-правові акти, що регламентують подання звітності за формою № 3-ПН, не містять вимоги стосовно подання роботодавцями вказаної звітності саме щомісяця. Виникнення у роботодавця обовязку подати звітність за формою № 3-ПН вони повязують з виникненням вакансії або з наявністю попиту на робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За правилами ч.2 ст.20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ч.3 ст.20 Закону № 875-ХІІ сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обовязкових платежів).

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що зазначена норма не ставить в залежність сплату санкцій від наявності чи відсутності прибутку, а вказує лише на порядок їх сплати, про що зокрема зазначено в п.9 висновків Довідки про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складеної Вищим адміністративним судом України 23 серпня 2007 року.

Як наслідок, сам по собі факт відсутності прибутку не є підставою для звільнення підприємства від сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч.4 ст.20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч.1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст.19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст.250 Господарського кодексу України.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституції України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з п.2.3. Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2007 року за № 552/13819 (далі Порядок № 223) адміністративно-господарська санкція це грошове зобовязання, альтернативне зобовязанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Ч.2 цієї статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Системне тлумачення положень Закону № 875-ХІІ дозволяє дійти висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Крім того, аналізуючи норми Конституції та діючого законодавства України, суд відзначає, що основним органом працевлаштування громадян є центри зайнятості; людина самостійно обирає собі працю і не може бути примушена виконувати її; інваліди, реалізуючи своє право на працевлаштування, самостійно звертаються на підприємства або у центр зайнятості, вони є вільними у виборі професії та місця роботи.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2014 року ДП «Селидіввугілля» вжило заходи, спрямовані на створення робочого місця для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання - надавало до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН, повідомляючи про наявність вакансії призначеної для працевлаштування саме інвалідів. Інваліди, направлені до відповідача ОСОБА_1 міським центром зайнятості, були працевлаштовані. У зв'язку з цим покладення на відповідача відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись, має узгоджуватися з підставами, передбаченими ч.2 ст.218 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу Відділення Фонду на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 затверджений Порядок проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю (далі Порядок проведення перевірки № 70), який визначає механізм проведення відділеннями Фонду соціального захисту інвалідів перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім та більше осіб, щодо дотримання ними вимог статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до п.2 Порядку проведення перевірки № 70 крім іншого предметом проведення перевірки є виконання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відділення Фонду за наказом його керівника може проводити планові та позапланові, виїзні та невиїзні перевірки, що передбачено абз.1 п.3 Порядку проведення перевірки № 70.

У разі виявлення фактів невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів уповноважена посадова особа, яка проводила перевірку, складає протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено п.10 Порядку проведення перевірки № 70.

Згідно з п.11 Порядку проведення перевірки № 70 після проведення планової та позапланової перевірки уповноважена посадова особа відділення Фонду складає акт, в якому зазначає стан дотримання роботодавцем законодавства, а у разі недотримання детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідний закон.

Здійснення таких перевірок є способом реалізації Фондом своїх владних управлінських функцій, за результатами якого приймається відповідне рішення, у тому числі нарахування пені, у випадку виявлення факту порушень.

Крім того, відповідно до п.3.3. Порядку № 223 документами, що підтверджують невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, є звіт за формою 10-ПН (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», рішення суду, акт перевірки відділенням Фонду роботодавця.

Висновок Відділення Фонду про порушення ДП «Селидіввугілля» вимог ст.ст.19 і 20 Закону № 875-ХІІ ґрунтується винятково на поданому відповідачем звіті за формою № 10-ПН, без проведення перевірки та належної правової оцінки її результатів.

В порушення вимог ч.1 ст.71 КАС України позивачем не надано доказів відмови з боку відповідача в працевлаштуванні інвалідів, не надані докази на підтвердження факту того що служба зайнятості, органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли до ДП «Селидіввугілля» інвалідів, а останнє відмовляло у працевлаштуванні таких осіб.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно з положеннями ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у сумі 4 714 688,20 грн. та пені у сумі 221 590,43 грн., а разом 4 936 278,63 грн. відмовити повністю.

Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.