Справа № 29285/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2011-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2011 р. справа № 2-а-656/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області

на постанову: Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2010 р. по справі № 2-а-656/10

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області

про: зобов'язання здійснити перерахунок щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни",

в с т а н о в и л а :

03 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просив відновити пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права за період з 01.01.2006р. і до часу подання позовної заяви; визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про відмову у підвищенні до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу з 01.01.2006 р. до 01.01.2010р. у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області прийняти рішення про подальше призначення та виплату щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з 01.01.2010 року; стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області витрати на сплату державного мита в сумі 3 грн. 40 коп.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2010 р. по справі № 2а-656/10 вимоги позивача задоволені частково, а саме: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області щодо нездійснення перерахування і виплати з 03.02.2009 р. ОСОБА_1 надбавки до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату з 03.02.2009 р. до 01.01.2010р. ОСОБА_1 надбавки до пенсії надбавки до пенсії відповідно до ст.6 «Про соціальний захист дітей війни»в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, керуючись при цьому розміром мінімальної пенсії за віком, встановленим на час її виплати з 03.02.2009р.; відшкодовано ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 01 (одна) гривня 70 копійок з Державного бюджету України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт мотивує наступним: фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України; не враховано компетенцію органів Пенсійного фонду України; відсутній на законодавчому рівні механізм виплати підвищення до пенсії дітям війни; в Законі України "Про соціальний захист дітей війни" відсутнє визначення терміну «розмір мінімальної пенсії за віком», а визначення даного теміну, що педбачене Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується для розмірів пенсій, призначених виключно згідно з цим законом. Апелянт також вказує на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою зазначеної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків (справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" зупинено на 2006 рік відповідно п.17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20 грудня 2005 року № 3235-IV.

Проте, Законом України від 22 березня 2006 року №3367-IV «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік» було внесено зміни та виключено п.17 ст.77 зазначеного закону.

Ці зміни набули законної сили через 10 днів після опублікування 22 березня 2006 року, тобто 02 квітня 2006 року було відновлено дію ст.6 в редакції від 1 січня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19 січня 2006 року) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений ОСОБА_2 Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 відсоткої надбавки до пенсії «дітям війни», що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії «дітям війни».

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007 р. такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, у продовж 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р. були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р.

У 2009 та 2010 роках зміст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2009 та 2010 роках не змінювався, а розмір підвищення не коригувався.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи на час розгляду справи було встановлено річний строк позовної давності.

В своїх запереченнях на позов в суді першої інстанції та апеляційній скарзі відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду відповідно до ст.100 КАС України.

Як видно із матеріалів справи суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права в межах річного строку до моменту подання адміністративного позову та з урахуванням позовних вимог, тобто з 03.02.2009 року по 01.01.2010 року.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині, що оскаржується відповідачем.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2010 р. по справі № 2а-656/10 - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2010 р. по справі № 2а-656/10 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

Судді: М.О. Католікян

ОСОБА_3

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: А.О. Коршун