Справа № 22093/10
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2011 р.

справа № 2а-2846/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельник В.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Потапові К.О.

розглянувши у відкритому судовому асіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства «Фабрика делікатесних сирів»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду

від 16.06.2010р. у справі № 2а-2846/10/0870

за позовом

Приватного підприємства «Фабрика делікатесних сирів»

до

про

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

визнання нечинною вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИЛА:

17 квітня 2010р. Приватне підприємство «Фабрика делікатесних сирів»( далі по тексту позивач) звернулось з адміністративним позовом до Запорізького окружного адміністративного суду до Управління Пенсійного фонуд України в Шевченківському районі м. Запоріжжя(далі по тексту відповідач) про визнання не чинною вимоги про сплату боргу.а.с.3-5.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 транвя 2010р. відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-2846/10/0870 а.с.73.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2010р. у справі № 2а-2846/10/0870 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (суддя Коблова О.Д.) а.с. 39-42.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки органами ПФУ,тому суд вважає, що вимога про сплату боргу №Ю-2776 від 07.04.2010р. винесена з урахуванням вимог чинного законодавства.

Позивач - Приватне підприємство «Фабрика делікатесних сирів», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подало апеляційну скаргу /а.с.141-142 /, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 16.06.2010р. у даній адміністративній справі, та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити вимоги позову повністю.

Відповідач по справі письмових заперечень до суду апеляційної інстанції не надав.

Позивач та відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, згідно зворотнього повідомлення про вручення судової повістки, були повідомлений у встановленому порядку, правом на участь представників в судовому засіданні не скористалися, з огляду на що, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі, відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»є страхувальником та платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

На підставі несвоєчасно сплачених та не в повному обсязі нарахованих страхових внесків, 07.04.2009р. відповідачем винесено вимогу № Ю-2776, в якій зазначено, що за позивачем рахується заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 426879,55 грн., з яких: 424696,65 грн. - недоїмка зі сплати страхових внесків,1795,56 грн. - фінансові санкції та 387,34 грн. - пеня.

Матеріалами справи встановлено, що вищезазначена вимога про сплату заборгованості у розмірі 426879,55грн була направлена відповідачем на адресу позивача, та отримана останнім 10.04.2009р..

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами по справі врегульовано Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»та Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» № 21-1 від 19.12.2003р

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»(далі по тексту –Закон), платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форми власності, їх об’єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації об’єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Виключно цим законом визначається порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (ч.2 ст.5 Закону ).

Згідно з п.6 ч.2 ст.2 ст. 17 Закону, страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальником на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення), або які підтверджують нарахування заробітної плати.

Відповідно до п. 6 ст.20 Закону, страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Для страхувальників, що мають найманих працівників, базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно з ч.12 ст. 20 Закону, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст.20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій на підставі п.2 ч.9 ст.106 Закону.

Отже, зазначений вище Закон «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», є спеціальним Законом, який регулює порядок нарахування, обчислення і сплати страхових внесків.

Згідно п. 8.2. Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України»№ 21-1 від 19.12.2003р., що зареєстрована у Міністерстві юстиції України за №64/8663 (далі –Інструкція), якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків або якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки. У цьому випадку вимога надсилається щомісяця протягом п’яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Згідно п.8.9 вищевказаної Інструкції, якщо протягом наступного базового звітного періоду страхувальник наростив суму боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу.

Отже, доводи позивача проте, що УПФУ повинно було формувати вимогу від 07.04.2010р. тільки на нарощені суми боргу, не відповідають чинному законодавству, оскільки вимога про сплату боргу формується на всю суму заборгованості.

Матеріалами справи встановлено, що під час складання таблиці з сумами своєї заборгованості, позивачем невірно вказані нараховані суми страхових внесків у січні, лютому 2009 року та взагалі не зазначені суми фінансових санкцій і нарахованої пені.

Так, загальна заборгованість позивача зі сплати страхових внесків, станом на 01.01.2009 року, у сумі 439345,54 грн. підтверджується підписами ПП «Фабрика делікатесних сирів»та ПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя двостороннім актом звірки розрахунків.

Відповідно ч. 5 ст. 106 Закону України №1058 передбачено, що за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позивачем не надано доказів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки органами ПФУ, а тому вважає, що вимога про сплату боргу №Ю-2776 від 07.04.2010 винесена з урахуванням вимог чинного законодавства.

Аналізуючи норми Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вимога відповідача, що оскаржується позивачем, виставлена в межах наданої відповідачу компетенції та у відповідності з діючим законодавством, а тому підстави для визнання її недійсною відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

Постанову від 16.06.2010р. у даній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фабрика делікатесних сирів» - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2010р. у справі № 2а-2846/10/0870 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу –з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28.02.2011р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна