Справа № 816/1245/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1245/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача - Мухамедніязової Г.Б., Осипової Є.М.,

представника відповідача - Хоміч Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" до Державної екологічної інспекції в Полтавській області про визнання дій неправомірними, визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Полтавській області про визнання неправомірними дій щодо проведення позапланової перевірки 12 березня 2015 року ТДВ "Птахофабрика Росія" на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на підставі направлення на перевірку від 10.03.20015 та постанови Прокуратури Полтавської області від 20.02.2015; визнання неправомірними дій щодо складання акту позапланової перевірки № 19/01-01-14 від 25.03.2015 та припису від 27.03.2015 № 05-21-298; визнання неправомірними дій щодо визначення факту забору ТДВ "Птахофабрика Росія" у 2012, 2013, 12014 роках підземних вод, в тому числі на виробничі потреби та потреби сільськогосподарського водопостачання за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням статей 16, 19, 21, 23 Кодексу України Про надра; визнання неправомірними дій щодо визначення факту здійснення ТДВ "Птахофабрика Росія" забору підземних вод з свердловин у період з 29.11.2014 по 30.11.2014 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1, ст. 44 та ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України та визнання протиправним та скасування припису від 27.03.2015 № 05-21-298 (з урахуванням заяви про зміну предмету та підстав позову) /а.с. 113 - 121/.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірна позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за період з 2012 по 2014 роки була проведена без отримання дозволу Кабінету міністрів України на проведення перевірки в порядку визначеному п. 8 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України". Отже, відповідач не мав законних підстав для проведення перевірки, а тому дії Державної екологічної інспекції в Полтавській області з проведення перевірки, висновки акту перевірки № 19/01-01-14 та припис №05-21-298 від 27.03.2015 є неправомірними та безпідставними. Стверджував, що Прокуратура Полтавської області не мала повноважень призначати проведення позапланових заходів у відповідності до статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а тому посилання відповідача в акті перевірки № 19/01-01-01-14 від 25.03.2015 на постанову Прокуратури Полтавської області, як на підставу проведення позапланової перевірки є протиправними.

Вказував на те, що ТДВ "Птахофабрика Росія" правомірно здійснювало забір підземних вод без отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), оскільки земельна ділянка на якій здійснюється видобування вод належить фабриці на підставі акту від 19.06.1996 № ПЛ-13, товариство з 2009 року по кінець 2014 року користувалось водою за дозволом на спеціальне водокористування № 2280 від 28.11.2009, на цей час дії дозвіл від 01.12.2014 № 0318/Пол, а облік води на товаристві здійснюється по водолічильнику типу МWN-50-NK шляхом ведення журналу первинного добового обліку по формі ПОД-11, яка затверджена Наказом Держкомстату № 264 від 27.07.1998 р. За даними вказаного журналу та за даними лічильника води за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 фактичний добовий забір води не перевищував та не перевищує 300 куб. метрів на добу.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що товариство використовує три свердловини, дебет однієї свердловини становить 6м3 на годину, загальна продуктивність трьох свердловин на добу становить 432 м3, що перевищує визначену законодавцем граничну норму у 300 м3. Стверджував, що посилання позивача на дані про фактичне використання води на одну добу, є необґрунтованими, оскільки визначальним для вирішення питання про необхідність отримання спеціального дозволу є продуктивність водозабору, а не фактична кількість забраної води за добу. Отже, відповідачем не дотримано умови визначені статтею 23 Кодексу України про надра.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Держекоінспекцією у Полтавській області у період з 12.03.2015 по 25.03.2015, на підставі постанови Прокуратури Полтавської області про призначення позапланової перевірки від 20.02.2015 та відповідно до наказу від 10.03.2015 №19/01-03 та направлення від 10.03.2015 №19/01-01-14, проведено перевірку дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати якої оформлено актом №19/01-01-14 (надалі - Акт перевірки) /а.с. 8-12/.

У даному акті вказано на наступне:

- ТДВ "Птахофабрика "Росія" у 2012, 2013, 2014 роках здійснювало забір підземних вод за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), чим порушено вимоги статей 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра;

- на момент проведення перевірки ТДВ "Птахофабрика "Росія" представлено дозвіл на спеціальне водокористування від 28.11.2009 № 2880, терміном дії до 28.11.20144 та дозвіл на спеціальне водокористування від 01.12.2014 № 03158/Пол, терміном дії до 01.12.2019. Отже в період з 29.11.2014 по 30.11.2014 ТДВ "Птахофабрика "Росія" здійснювався забір підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, чим порушено вимоги пункту 9 частини першої статті 44, частини першої статті 49 Водного кодексу України.

З огляду на встановлені перевіркою порушення, відповідачем складено обов'язковий до виконання припис від 27.03.2015 №05-21-298 /а.с. 18/, яким зобов'язано позивача:

- отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) з водних свердловини ТДВ "Птахофабрика "Росія".

Не погоджуючись з даним приписом та діями відповідача щодо проведення позапланової перевірки; складання акту позапланової перевірки; визначення факту забору підземних вод за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) та визначення факту здійснення забору підземних вод у період з 29.11.2014 по 30.11.2014 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно посилань на відсутність у контролюючого органу повноважень на проведення перевірки дотримання ТДВ "Птахофабрика "Росія" вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на підставі постанови Прокуратури Полтавської облатсі від 20.02.2015, суд зазначає наступне.

Пунктом 8 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 "Питання запровадження обмежень та проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами" встановлено, що надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 36 Кримінально процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом.

Частиною сьомою статті 110 Кримінально процесуального Кодексу України встановлено, що постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов'язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

В ході розгляду справи встановлено, що позапланову перевірку дотримання ТДВ "Птахофабрика "Росія" вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами відповідачем проведено на підставі постанови Прокуратури Полтавській області від 20.02.2015.

Доказів скасування зазначеної постанови суду не надано.

Статтею 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Держекоінспекція у Полтавській області мала право проводити позапланову перевірку позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про неправомірність дій Державної екологічної інспекції в Полтавській області щодо проведення позапланової перевірки 12 березня 2015 року ТДВ "Птахофабрика Росія" на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на підставі направлення на перевірку від 10.03.20015 та постанови Прокуратури Полтавської області від 20.02.2015, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Заявлена позивачем вимога про визнання протиправними дій при оформлені результатів позапланової перевірки, що проявились у складанні акту від 24.03.2015 № 18/01-01-14 у даному випадку, не відповідає матеріально-правовим способам захисту порушеного права, оскільки, результат перевірки знайшов своє відображення у Акті перевірки та прийнятому приписі від 27.03.2015 №05-21-300, у разі скасування якого, у повній мірі відбувається відновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Заявлені позивачем вимоги про визнання неправомірними дій по складанню акту перевірки від 25.03.2015 № 19/01-01-14 та припису від 27,03.2015 № 05-21-598 та визнання неправомірними дій щодо визначення факту забору ТДВ "Птахофабрика Росія" у 2012, 2013, 12014 роках підземних вод, в тому числі на виробничі потреби та потреби сільськогосподарського водопостачання за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням статей 16, 19, 21, 23 Кодексу України Про надра та визначення факту здійснення ТДВ "Птахофабрика Росія" забору підземних вод з свердловин у період з 29.11.2014 по 30.11.2014 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1, ст. 44 та ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України в даному випадку, не відповідає матеріально-правовим способам захисту порушеного права, оскільки, результат перевірки знайшов своє відображення у Акті перевірки та прийнятому приписі від 27.03.2015 №05-21-298, у разі скасування якого, у повній мірі відбудеться відновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовної вимоги про визнання протиправним та скасування припису Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 27.03.2015 №05-21-298, суд виходить з наступного.

Підставою для винесення спірного припису слугували доводи контролюючого органу про те, що позивач здійснює забір підземних вод в тому числі для виробничих потреб та потреб сільськогосподарського водопостачання за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), чим порушено вимоги статей 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

Таким чином, спір в даній частині стосується наявності чи відсутності у позивача обов'язку отримати у встановленому законом порядку дозвіл на спеціальне користування надрами (підземними водами).

Так, статтею 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 21 Кодексу України про надра видобування підземних вод здійснюється на підставі спеціальних дозволів.

Прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827.

Спеціальне використання прісних підземних вод включає в себе як використання водних ресурсів (підземних вод відповідної території) так і надр (мінеральної сировини).

Спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Тобто, від водокористувачів, як правило, вимагається отримання двох дозвільних документів, що також визначено у постановах Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабміну від 10 серпня 1992 року №459" від 13 березня 2002 року № 321 та "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" від 30 травня 2011 року № 615.

Зазначені постанови передбачають отримання наступних дозволів:

- на спеціальне водокористування, відповідно до статті 49 Водного кодексу України, яке видається Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища;

- на користування надрами для видобування корисних копалин, на підставі статті 16 Кодексу України про надра, яке видається Державною службою геології та надр України.

Таким чином, здійснення однієї і тієї ж дії - видобування (забору) прісної підземної води потребує оформлення двох різних дозволів: дозвіл на спеціальне водокористування та спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами (прісними підземними водами).

Відповідно до статті 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

У той же час, статтею 23 Кодексу України про надра встановлено обмеження для реалізації цього права: по-перше правом на земельну ділянку, по-друге, визначивши мету видобування - для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, та по-третє, обмеживши таке видобування продуктивністю водозаборів підземних вод, яке не перевищуватиме 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води можлива лише при сукупності усіх умов, передбачених статтею 23 Кодексу про надра.

Продуктивність водозабору в межах визначених зазначеними вище нормами підтверджено звітами про використання води, належним чином завірені копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 78-86).

Представник відповідача в ході розгляду справи не заперечував ту обставину, що в журналі обліку водоспоживання (водовідведення) фактично використана кількість води за добу вказана в межах, що не перевищують 300 кубічних метрів на добу.

При цьому, суд зауважує, що посилання відповідача на встановлення меж продуктивності водозабору для усіх свердловин у сукупності, оцінюється як помилкове, виходячи з наступного.

Абзац вісімнадцятий статті 1 Водного кодексу України водозабір - це споруда або пристрій для забору води з водного об'єкта.

Згідно з пунктом 1.5.4 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовища питних і технічних підземних вод, затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин від 04 лютого 2000 року № 23, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 29 лютого 2000 року № 109/4330, водозабір підземних вод може складатися з однієї або групи компактно розміщених водозабірних споруд (свердловин, колодязів, каптажів).

В кожному конкретному випадку необхідно визначатися щодо питання належності декількох свердловин до єдиного водозабору, чого не було зроблено відповідачем під час перевірки та реалізації її наслідків.

Таким чином, відповідач дійшов помилкового висновку, підсумувавши обсяги добутої позивачем з різних артезіанських свердловин, оскільки ним не було встановлено чи відносяться свердловини до одного водозабору, чи пов'язані між собою земельні ділянки на яких знаходяться водозабори.

Як наслідок, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що водозабір підземних вод по кожній із свердловин позивача не перевищував 300 кубічних метрів на добу.

Твердження представника відповідача стосовно того, що Товариства з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" використовує 895,547 м3 на добу оскільки такий ліміт вказаний у дозволі на спеціальне водокористування № 2280 від 28.11.2009 /а.с.55-58/, суд до уваги не приймає оскільки, вказаний дозвіл видано для користування 7 свердловинами, а позивач використовує лише три, що підтверджується актами на консервацію експлуатованих свердловин /а.с. 62-65/ та не заперечується відповідачем по справі.

Крім того, згідно дозволу на спеціальне водокористування від 01.12.2014 № 0318/Пол ліміт водозабору на добу зменшено до 234,316 м3 на добу /а.с. 59-61/. Згідно вказаного дозволу свердловини № 10, 11 та 13 законсервовані.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено використання Товариством з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" підземних вод в обсязі більшим ніж 300 м3/добу, отже підприємство, згідно зі статтею 23 Кодексу України про надра, не зобов'язане отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

Стосовно забору фабрикою підземних вод в період з 29.11.2014 по 30.11.2014 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Товариство з 2009 року по кінець 2014 року користувалося водою за дозволом на спеціальне водокористування №2280 від 28.11.2009, строком дії до 28.11.2014, а на даний момент діє дозвіл від 01.12.14 №0318/Пол, строком дії до 01.12.2019.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України, дозвіл на спеціальне водокористування видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення.

Органи, зазначені у частині другій цієї статті, зобов'язані протягом п'яти календарних днів з дня надходження заяви на отримання дозволу на спеціальне водокористування надіслати завірені ними копії відповідних документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, у разі використання підземних вод - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Центральні органи виконавчої влади, зазначені у частині п'ятій цієї статті, зобов'язані протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня одержання копій документів надати безоплатно органам, що приймають рішення про видачу дозволу на спеціальне водокористування, свої висновки щодо можливості його видачі.

Отже, питання про видачу дозволу має бути вирішено державними органами протягом двадцяти календарних днів з дня надходження заяви та документів на отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що ТДВ "Птахофабрика Росія" 24.10.2014 було подано документи для отримання дозволу на спеціальне водокористування, що підтверджується описом документів, що надані державному адміністратору для проведення реєстрації у реєстрі документів дозвільного характеру від 24.10.2014 /а.с. 32/.

Встановлений 20 денний термін для видачі дозволу або відмови у видачі сплинув 21.11.2014, однак ТДВ "Птахофабрика Росія" ані дозволу на спеціальне водокористування ані письмового повідомлення про відмову в наданні дозволу не отримувало.

Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачений принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Отже, за змістом наведених норм право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу (у даному випадку здійснення забору підземних вод) виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру.

Дозвіл на спеціальне водокористування був виданий лише 01.12.2014 але враховуючи принцип "мовчазної згоди" позивач 21.11.2014 набув права здійснювати забір підземних вод без отримання дозволу на спеціальне водокористування, оскільки у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі товариство не отримувало.

Таким чином, порушення, визначені спірним приписом не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним припису та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати присип Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 27 березня 2015 року № 05-21-298.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" витрати зі сплати судового збору в сумі 14,62 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 28 липня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко