Справа № 820/929/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/25784/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Вербицька О.В., Маринчак Н.Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013

у справі № 820/929/13-а

за позовом приватного акціонерного товариства "Новий стиль» (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013, позов задоволено; скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.01.2013 № та № .

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що Інспекцією помилково не було взято до уваги попередні митні декларації, які засвідчують сплату платником ПДВ при розмитненні товару, при перевірці правильності сформованого Товариством податкового кредиту за операціями з імпорту.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що розбіжність між сумою задекларованого податкового кредиту за імпортними операціями з даними вантажних митних декларації (далі - ВМД) щодо сум сплаченого податку свідчить про непідтвердженість платником права на податковий кредит у порядку пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду даної справи, Інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань правомірності нарахування від'ємного значення з ПДВ за вересень 2012 року та за жовтень 2012, року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за жовтень 2012 року.

Результати цієї перевірки висвітлені в акті від 16.01.2013 № 11/46.0-15/32565288.

Перевіркою виявлено розбіжності між сумами сформованого платником податкового кредиту на підставі ВМД та даними цих ВМД.

Так, у поданій Товариством під час перевірки ВМД (типу ІМ-40) від 24.09.2012 № 440272 у графі В (подробиці розрахунків) зазначено 80,59 грн. ПДВ, сплаченого до бюджету при митному оформленні товару, тоді як зазначену ВМД подано платником до контролюючого органу на підтвердження сформованого податкового кредиту з ПДВ у сумі 31347,56 грн.; при цьому у графі 40 цієї ВМД не наведено відомостей про оформлений попередній (тимчасовий) документ.

Аналогічно за ВМД (типу ІМ-40) від 01.10.2012 № 441541 позивачем задекларовано податковий кредит з ПДВ у сумі 16478,79 грн., тоді як у цій ВМД не зазначено про сплату декларантом ПДВ до бюджету взагалі; у графі 40 цієї ВМД вказано про оформлення попереднього (тимчасового) документа від 26.09.2012 № 355255.

За ВМД (типу ІМ-40) від 02.10.2012 № 441724 підтверджено факт перерахування платником до бюджету ПДВ у сумі 85,32 грн.; у податковій декларації на підставі цієї ВМД позивачем задекларовано податковий кредит з ВМД у сумі 34 890,39 грн.; у вказаній ВМД міститься посилання на оформлений попередній (тимчасовий) документ від 27.09.2012 № 355246.

Наведені обставини з урахуванням загальної суми виявлених розбіжностей слугували підставою для прийняття Митницею:

податкового повідомлення-рішення від 29.01.2013 № , за яким Товариству визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2012 року в розмірі 31267 грн. із застосуванням 15633,50 грн. штрафних санкцій;

податкового повідомлення-рішення від 29.01.2013 № про визначення платникові суми завищення від'ємного значення ПДВ за жовтень 2012 року в розмірі 51284 грн.

Відхиляючи наведені доводи Інспекції, суди обох попередніх інстанцій виходили із того, що положення статті 198 ПК без обмеження типу декларацій чітко вказують на момент, з якого у платника податку виникає право на формування податкового кредиту, а саме - момент (дату) сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями. Оскільки надані Товариством попередні митні декларації підтверджують факт сплати (нарахування) ПДВ, то вони у розумінні закону є митними деклараціями, що підтверджують право на податковий кредит, а тому підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Базою оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті, за винятком ПДВ, що включаються до ціни товарів/послуг згідно із законом (пункт 190.1 статті 190 ПК).

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, згідно з яким датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Відповідно до пункту 201.12 статті 201 ПК у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У частині першій статті 4 Митного кодексу України (далі - МК) визначено, що митна декларація - це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до частини першої статті 258 МК під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

Статтею 259 МК передбачено, що попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.

Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред'явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей.

Рішення про випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму без пред'явлення їх митному органу за попередньою митною декларацією, яка містить всю необхідну для цього інформацію, приймається митним органом, яким оформлена така попередня митна декларація, на основі результатів аналізу ризиків у строк не більше чотирьох робочих годин з моменту пропуску цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України (частина п'ята).

В силу вимог частина чотирнадцятої статті 259 МК попередня митна декларація, за якою митним органом здійснено випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму без пред'явлення їх цьому митному органу відповідно до частини п'ятої цієї статті, або попередня митна декларація разом з додатковою декларацією, поданою відповідно до частини тринадцятої цієї статті, становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку.

Отже, у разі випуску товарів у вільний обіг за попередньою митною декларацією вона є законодавчо прирівняною до митної декларації, заповненою у звичайному порядку, яка підтверджує завершення декларування ввезеного на митну територію товару.

А такому випадку попередня декларація (за умови дотримання інших вимог щодо формування податкового кредиту) є документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту в порядку пункту 201.12 статті 201 ПК.

З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли цілком об'єктивного висновку про відсутність підстав для невизнання права позивача на податковий кредит у відповідній суді та правомірно задовольнили позов, скасувавши оспорювані акти індивідуальної дії.

З огляду на правильність ухвалених у справі судових рішень та недопущення судами порушення норм матеріального і процесуального права підстави для задоволення касаційних вимог та скасування оскаржуваних судових актів відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013 у справі № 820/929/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Вербицька
Н.Є. Маринчак