Справа № 826/6226/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6226/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції у м. Києві до Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання відшкодувати шкоду,

ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція у м. Києві ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації ( далі - відповідач ), в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить зобов'язати відповідача відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в розмірі 12 545,43 грн. на рахунок місцевого бюджету.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності в Управлінні капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації за період з 01.11.2010 р. по 01.07.2014 р., за результатами якої складено акт від 15.10.2014 р. № 07-30/3112.

На підставі висновків зазначеного акту Державною фінансовою інспекцією у м. Києві відповідачу було пред'явлено вимогу від 20.10.2014 № 26-07-14-14/13074 щодо усунення порушень виявлених ревізією на загальну суму 53,69 тис. грн.

У п. 2 вказаної вимоги визначено, що п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та п. 3.7 Розпорядження голови Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.03.2011 р. № 222 «Про порядок матеріального стимулювання працівників Подільської районної в м. Києві державної адміністрації», Управлінням у липні-серпні 2011 року, за відсутності розпоряджень голови Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, нараховано та виплачено премію заступникам начальника Відділу в сумі 9204,28 грн. та, як наслідок, зайво перераховано єдиний соціальний внесок в сумі 3341,15 грн., чим відділу нанесено матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 12 545,43 грн., у зв'язку із чим, Управлінню капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації необхідно відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в сумі 12 545,43 грн.

Відповідач листами поінформував позивача про часткове добровільне відшкодування збитків, зазначених у вказаній вимозі, а щодо іншої частини збитків позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для виконання вимоги Державної фінансової інспекції у м. Києві від 20.10.2014 № 26-07-14-14/13074, а тому позовні вимоги є недоведеними і безпідставними.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ( далі - Закон № 2939-ХІІ ), Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 ( далі - Порядок №550 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2939-ХІІ закріплено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналогічні правові положення закріплені у п. 50 Порядку № 550.

Отже, законодавством регламентовано повноваження Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів здійснювати контроль за використанням бюджетних коштів та в разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо їх усунення.

Крім того, з викладених правових норм вбачається, що при виявленні збитків, завданих державі чи підконтрольному об'єкту, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звертатися до суду з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог Інспекції та не відшкодовано такі збитки в добровільному порядку.

Тож, виявлені органом фінансового контролю збитки, що були завдані бюджету, стягуються в судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України від 28.10.2014 р. у справі № 21-462а14, від 25.11.2014 р. у справі № 21-442а14, від 23.06.2015 р. у справі № 826/10350/14, висновки яких, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що Розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.02.2011 р. № 115 було утворено відділ капітального будівництва та реконструкції Подільської районної в м. Києві державної адміністрації ( далі - Відділ ), який 15.01.2015 р. на підставі Розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 16 було реорганізовано в Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації ( далі - Управління ).

У липні-серпні 2011 року заступникам начальника Відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було нараховано та виплачено премії в розмірі 100 % до фонду заробітної плати на загальну суму 9204,28 грн., на які нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок в розмірі 3341,15 грн.

У період з 28.07.2014 р. по 08.10.2014 р. Державною фінансовою інспекцією у м. Києві було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації за період з 01.11.2010 р. по 01.07.2014 р., за результатами якої складно акт від 15.10.2014 р. № 07-30/3112.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки, позивачем, зокрема було встановлено порушення відповідачем вимог п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та п. 3.7 Розпорядження Голови Подільської районної в м. Києва державної адміністрації від 11.03.2011 р. № 222 «Про порядок матеріального стимулювання працівників Подільської районної в м. Києва державної адміністрації» при здійсненні нарахування та виплати заступникам начальника Відділу премій на загальну суму 9204,28 грн., на яку нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок в розмірі 3341,15 грн., за відсутності розпоряджень Голови РДА, що призвело до нанесення матеріальної шкоди Відділу в розмірі 12545,43 грн.

На підставі зазначених висновків акту перевірки позивачем Управлінню було пред'явлено вимогу від 20.10.2014 № 26-07-14-14/13074 «Щодо усунення порушень виявлених ревізією», у п. 2 якої від Управління вимагається відшкодувати нанесену матеріальну шкоду у розмірі 12545,43 грн.

Листами від 19.11.2014 р. № 11-910укб та від 27.01.2015 р. № 01-51укб відповідач повідомив позивача про те, що на виконання п. 2 зазначеної вимоги Управління надіслало колишньому начальнику Відділу ОСОБА_5 на його домашню адресу лист з вимогою про відшкодування нанесеної Відділу матеріальної шкоди в розмірі 12545,43 грн., а також звернулось до суду з позовом до колишнього начальника Відділу ОСОБА_5 на користь Управління про стягнення коштів у розмірі 12545,43 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні позову Управління до ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на користь Управління 12545,43 грн. було відмовлено.

Жодних інших дій щодо здійснення виконання п. 2 вимоги Інспекції від 20.10.2014 № 26-07-14-14/13074 відповідачем вчинено не було та, відповідно, збитки не відшкодовані.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Таким чином, проаналізувавши виниклі між сторонами правовідносини, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що дійсно відповідачем у липні-серпні 2011 року заступникам начальника Відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було нараховано і виплачено премії за відсутності відповідних розпоряджень Голови Подільської районної в м. Києві державної адміністрації на суму 9204,28 грн., на які нараховано і сплачено єдиний соціальний внесок в розмірі 3341,15 грн., що вказує на порушення п. 6 Постанови КМУ від 09.03.2006 р. № 268 та п. 3.7 Розпорядження Голови Подільської районної в м. Києва державної адміністрації від 11.03.2011 р. № 222, і відповідачем зазначені обставини та встановлений Інспекцією розмір заподіяних збитків не заперечуються, а у своїх запереченнях на адміністративний позов / а.с. 76-78 / відповідач посилається лише на те, що ним були вжиті всі можливі заходи для відшкодування заподіяних збитків, однак до позитивних результатів це не призвело.

Отже, з матеріалів справи вбачається факт заподіяння збитків бюджетній установі, що так і не були відшкодовані суб'єктом, а саме - Управлінням, на який покладено обов'язок щодо їх відшкодування.

При цьому, посилання відповідача на те, що такі збитки були заподіяні його колишнім працівником під час виконання службових обов'язків, який у добровільному порядку відмовляється від їх відшкодування, а в задоволенні позову про стягнення з нього таких коштів Управлінню суд відмовив, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними оскільки в ч. 1 ст. 1172 ЦК України, чітко вказано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а отже, відмова колишнього працівника Управління відшкодувати заподіяні збитки не є підставою для звільнення відповідача як юридичної особи від відповідальності за його дії.

З огляду на це та враховуючи наведені вище законодавчі положення, зокрема ч. 1, 2 ст. 2 і п.п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, апеляційний суд вважає, що в даному випадку такі збитки підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 12545,43 грн., оскільки саме такий спосіб захисту інтересів держави регламентовано Законом № 2939-ХІІ та Порядком № 550.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 23.06.2015 р. у справі № 826/10350/14, висновки якого, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить відповідну норму права.

Водночас, судова колегія зазначає, що позивач первісно звернувся до суду з даним адміністративним позовом, обравши правильний спосіб захисту інтересів держави, а саме стягнення з відповідача коштів у розмірі 12545,43 грн., однак, потім на підставі заяв про уточнення позовних вимог зазначений спосіб захисту позивачем було помилково змінено на зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Разом з тим, враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного і всебічного захисту інтересів держави колегія суддів вважає доцільним та необхідним вийти за межі позовних вимог та задовольнити даний адміністративний позов частково шляхом стягнення з Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації на користь місцевого бюджету заподіяних збитків у розмірі 12 545,43 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у м. Києві задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року - скасувати.

Адміністративний позов Державної фінансової інспекції у м. Києві до Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання відшкодувати шкоду - задовольнити частково.

Стягнути з Управління капітального будівництва, архітектури та землекористування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації на користь місцевого бюджету заподіяні збитки в розмірі 12 545,43 ( дванадцять тисяч п»ятсот сорок п»ять грн. 43 коп.)

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 29.07.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.