Справа № 806/1354/15
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Житомир

справа № 806/1354/15

категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюк М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Українські транспорті системи" до Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним дії відповідача та скасувати податкове повідомлення-рішення Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 14.01.2015 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову зазначає, що враховуючи те, що позивач при вчиненні господарських дій із ТОВ "СВ-У", ТОВ "Оксамит ЮА", ТОВ "Торг Груп", ТОВ "Орбіта 2002", ТОВ "Металснаб", Тов "Бестінбуд", ТОВ "Харбізнес ЛТД", ФОП ОСОБА_3 поніс затрати, то це згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансов звітність в Україні" є головним критерієм здійснення підприємством господарських операцій. Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України надані позивачу податкові накладні даними підприємствами - платниками податку на додану вартість на його вимогу є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту, а відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України це дає право позивачу на податковий кредит.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, при цьому пояснив, що неправомірні дії відповідача полягають в складанні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов (т.2 а.с.124-129).

Проаналізувавши досліджені докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі акту перевірки від 18.12.2014 року № 52/05/22-07/35853951 Володарсько-Волинською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 14.01.2015 року (т.1 а.с.36), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 199840 грн., за штрафними санкціями 99920 грн.

З висновків акту перевірки від 18.12.2014 року № 52/05/22-07/35853951 (т.1 а.с.7-35) вбачається, що перевіркою встановлено порушення п.п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість по взаємовідносинах ТОВ "НВО Україниськи Транспортні системи" за період з 01.01.2012 року по 31.07.2014 року на загальну суму 172361,40 грн.

Представник відповідача пояснив, що при складанні акту перевірки від 18.12.2014 року № 52/05/22-07/35853951 були допущенні механічні помилки щодо сум заниження ПДВ по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3, ТОВ "СВ-У", ТОВ "Оксамит ЮА", ТОВ "Торг Груп", ТОВ "Орбіта 2002", ТОВ "Металснаб", ТОВ "Бестінбуд", ТОВ "Харбізнес ЛТД", що вбачається з Протоколу № 1 засідання робочої групи по організації проведення і розгляду перевірок від 13.01.2015 року (т.2 а.с.211-217), а тому сума вказана в акті перевірки (172361,40 грн.) відрізняється від суми, зазначеної в оскаржуваному рішенні (199840 грн.).

Пунктом 185.1 ст.185 Податкового кодексу України зазначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Відповідно до п. 186.1. ст. 186 ПК України місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно з п.187.1 ст.187 187.1. ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно до даної статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2, п. 138.4. ст. 138 Податкового Кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України не можуть бути віднесені до складу валових витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності із п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується приписами ст. 198 Податкового кодексу України, яких платник податків зобов'язаний дотримуватися, і за умови порушення яких, формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним.

У відповідності із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодекс України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодекс України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем було віднесено в періоді з 01.01.2012 року по 31.07.2014 року до податкового кредиту 199810 грн., а саме по взаємовідносинах з:

- ФОП ОСОБА_3 за договором оренди від 05.01.2012 року (т.1 а.с.90-91) - 20000 грн., та договором № 03/01З постачання від 03.01.2012 року (т.1 а.с.93-94) - 13522 грн.;

- ТОВ "Орбіта 2002" за договором № 17 про надання юридичних послуг від 17.12.2012 року (т.1 а.с.205-206) - 42000 грн.;

- ТОВ "Металснаб" за договором про надання юридичних послуг № 12 від 04.12.2013 року (т.1 а.с.109-111) - 28517 грн.;

- ТОВ "Харбізнес ЛТД" про надання юридичних послуг № 18 від 19.12.2013 року (т.1 а.с.52-53) - 18449 грн.;

- ТОВ "Торг Груп" за договором про надання консультаційних послуг № 15/04 від 15.04.2014 року (т.1 а.с.147-148) - 18010 грн.;

- ТОВ "Оксамит ЮА" за договором про надання консультаційних послуг № 12 від 20.05.2014 року (т.1 а.с.135) - 19887 грн.;

- ТОВ "Бестінбуд" за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 12/06/14 від 03.06.2014 року (т.1 а.с.70) - 27095 грн.;

- ТОВ "СВ-У" за договором надання послуг № 22 від 12.06.2014 року (т.1 а.с.187) - 12330 грн.

Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3, то за договором оренди від 05.01.2012 року ФОП ОСОБА_3 передає в оренду позивачу приміщення площею 431,40 кв.м. в м. Коростень вул. Б.Шосе,7, при цьому розмір місячної орендної плати складає 52,57 грн. за 1 кв.м. (22678,70 грн./міс.), яке, відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 06.01.2012 року (т.1 а.с.92) було прийнято останнім в користування.

На підтвердження господарської операції за цим договором позивачем до перевірки та суду надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 3, 19, 28 вересня 2013 року (т.1 а.с.95-97), відповідно до яких загальна сума послуги по оренді складського приміщення складає 120000 грн., в т.ч. ПДВ 20000 грн., при цьому з вказаних актів не вбачається яке приміщення, за яким договором та в який період надавалось в оренду.

В наданих позивачем податкових накладних від 3, 19, 28 вересня 2013 року, виписаних ФОП ОСОБА_3 (т.1 а.с.98-100), зазначений вид цивільно-правового договору - договір надання оренди нежитлового приміщення від 03.09.3012 року № 03/09, який позивачем наданий не був. З вказаних податкових накладних не вбачається послуга з оренди саме якого нежитлового приміщення надавалась.

При цьому суд звертає увагу, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_3 (і.н.), за ним не було зареєстровано нежитлового приміщення в м. Коростень вул. Б.Шосе,7 (т.2 а.с. 194-210).

Враховуючи наведене, суд вважає що позивачем не надано належних документів, які б свідчили про отримання ним від ФОП ОСОБА_3 послуг з оренди приміщення площею 431,40 кв.м. в м. Коростень вул. Б.Шосе,7, і, відповідно, правомірність віднесення до податкового кредиту ПДВ з отримання цих послуг.

Щодо отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО Українські транспорті системи" від ФОП ОСОБА_3 товару за договором № 03/01З постачання від 03.01.2012 року, то позивачем на підтвердження цього надані:

- податкові накладні № 1 від 10.01.2012 року (ПДВ 8333,33 грн.) та № 2 від 19.01.2012 року (ПДВ 5189,07 грн.), при цьому в накладній № 2 зазначений вид цивільно-правового договору - договір постачання від 03.09.3012 року № 035/01З, який позивачем наданий не був (т.1 а.с.101, 104);

- видаткові накладні № РН-0000001 від 11.01.2012 року (ПДВ 3040 грн.) та № РН-0000003 від 19.01.2012 року (ПДВ 10482,40 грн.), при цьому в них не зазначено прізвище уповноваженої особи позивача та довіреність за якою вона отримувала товар. а в накладній № РН-0000001 від 11.01.2012 року вказано, що вона видана на виконання договору № 01/033 від 03.01.2012 року, який позивачем наданий не був (т.1 а.с.102,103);

- платіжні доручення № 320 від 10.01.2012 року (ПДВ 8333,33 грн.) та № 353 від 24.04.2012 року (ПДВ 5189,07 грн.), при цьому в дорученні № 353 від 24.04.2012 року вказано призначення платежу "згідно видаткової накладної № РН-0000003 від 19.01.2012 року).

Суд звертає увагу на вказані розбіжності в зазначених документах та те, що згідно договору № 03/01З постачання від 03.01.2012 року передача товару здійснюється на складі продавця протягом 10 робочих днів з моменту зарахування попередньої оплати в розмірі 100% вартості шляхом підписання акту приймання-передачі товару уповноваженими представниками сторін (акти приймання-передачі товару позивач ні під час перевірки, ні суду не надав).

Як показав свідок ОСОБА_4, директор ТОВ "НВО Українські транспорті системи", товар від ФОП ОСОБА_3 доставлявся на орендований склад в м. Коростень вул. Б.Шосе,7 зі складу, який находився поруч, постачальника позивачем. Дані покази суд відхиляє, враховуючи вищевикладене щодо оренди складу в м. Коростень вул. Б.Шосе,7.

Враховуючи наведене, суд вважає що позивачем не надано належних документів, які б свідчили про отримання ним від ФОП ОСОБА_3 товару і, відповідно, правомірність віднесення до податкового кредиту ПДВ з отримання цього товару.

Щодо отримання позивачем юридичних та інших послуг, то ТОВ "НВО Українські транспорті системи" надали на перевірку та суду акти надання послуг на підтвердження реальності отримання цих послуг від:

- ТОВ "Орбіта 2002" - № ОУ-0331/02, № ОУ-0331/03, № ОУ-0331/04 від 31.03.2013 року, № ОУ-0507/01 від 07.05.2013 року, № ОУ-0520/01 від 20.05.2013 року (т.1 207-209,216,217);

- ТОВ "Металснаб" - № ОУ-0116/02 від 16.01.2014 року, № ОУ-0120/02 від 20.01.2014 року, № ОУ-0124/02 від 24.01.2014 року, № ОУ-0129/02 від 29.01.2014 року, № ОУ-0203/01 від 03.02.2014 року, № ОУ- 0204/01 від 04.02.2014 року(т.1 а.с.112-117);

- ТОВ "Харбізнес ЛТД" - № ОУ-0108/02 від 08.01.2014 року, № ОУ-0113/02 від 13.01.2014 року, № ОУ-0115/02 від 15.01.2014 року, № ОУ-0117/02 від 17.01.2014 року, № ОУ-0121/01 від 21.01. 2014 року (т.1 а.с.54-58);

- ТОВ "Торг Груп" - № ОУ-0417/01 від 17.04.2014 року, № ОУ-0422/01 від 22.04.2014 року, № ОУ-0425/01 від 25.04.2014 року, № ОУ-0428/01 від 28.04.2014 року, № ОУ-0430/01 від 30.04.2014 року (т.1 а.с.149-153);

- ТОВ "Оксамит ЮА" - № ОУ-0521/02 від 21.05.2014 року, № ОУ-0526/02 від 26.05.2014 року, № ОУ-0531/01 від 31.05.2014 року, № ОУ-0611/01 від 11.06.2014 року (т.1 а.с.141-144);

- ТОВ "Бестінбуд" - № ОУ-0709/01 від 09.07.2014 року, № ОУ-0711/02 від 11.07.2014 року, № ОУ-0714/01 від 14.07.2014 року, № ОУ-0717/02 від 23.07.2014 року, № ОУ-0723/01 від 23.07.2014 року, № ОУ-0728/01 від 28.07.2014 року, № ОУ-0731/06 від 31.07.2014 року (т.1 а.с.71-77);

- ТОВ "СВ-У" - № ОУ-0616/01 від 16.06.2014 року, № ОУ-0620/01 від 20.06.2014 року, № ОУ-0626/01 від 26.06.2014 року (т.1 а.с.188-190).

Суд звертає увагу на те, що вказані акти складались не за місцезнаходженням позивача, а за місцезнаходженням різних постачальників послуг, в різний час, однак за своєю формою і порядком присвоєння номерів є однаковими.

З наданих актів надання послуг неможливо зробити достовірний висновок щодо характеру, виду, обсягу та змісту наданих послуг і, як результат, виявити зв'язок цих послуг з господарською діяльністю позивача, не має можливості визначити: фактичну дату отримання послуг та обсяг отриманої консультації з урахуванням погодинної оплати; посади та прізвища осіб які безпосередньо здійснюють господарську операцію, а саме хто надає консультацію та кого консультують.

Вимоги до оформлення первинних документів визначені нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідно до ч.2 ст.9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та деталізовані приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно з п.2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Між тим, акти надання послуг не містять конкретизації наданих послуг.

Кожен акт містить узагальнену інформацію стосовно наданих послуг та відповідно до нього не має можливості визначити фактичну дату отримання послуг та обсяг отриманої послуги з урахуванням погодинної оплати; посади та прізвища осіб які безпосередньо здійснюють господарську операцію, а як показував свідок ОСОБА_4 ти чи інші послуги отримувались позивачем від різних працівників того чи іншого контрагента, при цьому пояснити як вівся у позивача облік цих послуг, як формувалась ціна на послуги - свідок пояснити не зміг.

Отже, зазначені акти не розкривають суті наданих послуг та їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.

До того ж, позивачем не надано документів (заявок, листів, специфікацій, додатків до договорів, та інших документів), що свідчать про узгодженість між сторонами договору про обсяг послуг, що містіться в актах надання послуг, та про доцільність у отриманні цих послуг у зв'язку з веденням господарської діяльності позивач.

Також позивачем не надано документів (звітів, аналізів, або будь-які інші документів), що підтверджують фактичне отримання послуг, з викладенням зауважень та порад щодо господарської діяльності ТОВ "НВО Українські транспортні системи".

Зазначене свідчить про відсутність у діях позивача наявних розумних економічних та організаційно-адміністративних причин для укладання договорів про надання послуг.

Суд завертає увагу на те, що надані позивачем первинні документи не підтверджують факти надання послуг, оскільки не містять характеристики кількісних та якісних показників, обсягу наданих послуг, зокрема, не визначають конкретні дії (конкретний перелік наданих послуг), а містять лише загальні назви.

Також, із наданих позивачем документів не вбачається, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність та доцільність використання їх в господарській діяльності (направленість на отримання прибутку) і правомірність формування податкового кредиту.

На підтвердження виконання договорів про надання послуг представником позивача надано до суду роздруківки листів з електронної пошти, які суд не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки з них не вбачається виконання спірних договорів з контрагентом, не зазначено зміст, обсяг та вартість виконаних робіт, а також самі роздруківки мають просту форму друкованого документу. Інші надані представником позивача документи (договори, штатний розпис та інше) на підтвердження надання послуг ніяким чином неможливо пов'язати з тим чи іншим постачальником цих послуг.

Надані суду копії додатків до актів надання послуг суд до уваги не приймає.ю оскільки вони до перевірки не надавались, а свідок ОСОБА_4 показав, що надання послуг оформлювалось лише актами надання послуг і нічого не згадував про додатки до них.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи мають дефекти форми, змісту та походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як неналежні та недопустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не довів правомірності віднесення до податкового кредиту в періоді з 01.01.2012 року по 31.07.2014 року 199810 грн., а тому суд вважає правомірним оскаржуване рішення в частині збільшення грошового зобов'язання за основним платежем на вказану суму.

Пунктом 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України встановлено:

"У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування".

Спірним рішенням на позивача був накладений штраф у розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов'язання - 99920 грн.

Відповідач на пропозицію суду не надав доказів того, що в даному випадку має повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, а тому суд вважає, що до позивача повинен бути застосований штраф у розмірі 49952,50 грн. (19981*25%), а тому податкове повідомлення-рішення Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 14.01.2015 року № НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем 30 грн. та за штрафними санкціями 49967,50 грн.

Щодо частини позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача, які полягають в складанні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, то вважаючи що це рішення прийняте та складене у відповідності до ст.ст. 58, 56 Податкового кодексу України, Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Мінфіну від 28.11.2012 року № 1236, та за формовою відповідає вказаному Порядку, суд вважає позов в цій частині необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи часткове задоволення позову (щодо позовних вимог майнового характеру - 16,68% від ціни позову), те, що розмір судового збору за подання вказаного позову складає 4945,08 грн. (73,08 грн.(вимоги немайнового характеру)+4872 грн.(вимоги майнового характеру)), позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 182,70 грн. та приписи ст.ст. 87, 94 КАС України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з позивач належить стягнути на користь Державного бюджету України судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 3937,54 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Володарсько-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 14.01.2015 року № НОМЕР_1 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем 6506 грн. та за штрафними санкціями 51586,50 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Українські транспорті системи" на користь Державного бюджету України судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 1290,23 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 27 липня 2015 р.