Справа № 9101/3456/2011
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2011 р. справа № 2а-1800/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2010 року, прийняту в порядку скороченого провадження, у справі № 2а-1800/10 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про зобов'язання здійснити перерахунок щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни", -

ВСТАНОВИЛА:

21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровськ, в якому, просила суд визнати дії відповідача щодо не нарахування підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними; зобовязати Управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за періоди з 09.07.2007по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2008 та з 01.01.2009 до змін умов пенсійного забезпечення.

Відповідач проти позову заперечував та просив застосувати положення ст. 99,100 КАС України ( а.с.20).

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2010 року, прийнятою у порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровськ щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення пенсії позивачу за період з 21 квітня 2010 року по 21 жовтня 2010 року, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровськ здійснити перерахунок позивачу пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»і провести відповідні виплати за період з 21 квітня 2010 року по 21 жовтня 2010 року з урахуванням проведених виплат за цей період. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2010 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала, рішення суду не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, право на підвищення до пенсії у розмірі, що передбачений статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2008 році у позивача виникло з 22 травня 2008 року, тобто, з дня визнання неконституційними положень законів України про державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на відповідний рік, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії позивачу відповідно до вимог чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року.

Проте, Управління Пенсійного фонду України після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії позивачу як дитині війни здійснено не було.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік від 26.12.2008р. встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається у розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Тобто, цей розмір складає 498 грн.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»N 2154-VI від 27.04.2010 встановлено, що у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 825 гривень, з 1 квітня - 839 гривень, з 1 липня - 843 гривень, з 1 жовтня - 861 гривні, з 1 грудня - 875 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідач у 2009 році та у 2010 році не нараховував та не виплачував позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірах, що передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а тому дії відповідача за вказаний період також були протиправними.

Згідно статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі : з 1 січня - 894 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1 жовтня - 934 гривні, з 1 грудня - 953 гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Між тим, враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернувся до Індустріального районного суду 21 жовтня 2010 року, тобто, після внесення змін Законом України «Про судоустрій і статус суддів»змін до КАС України, якими змінено строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа Стаббігс та інш. Проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгіїрішення від 27.02.1980р.).

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Індустріальному районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п"ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський