Справа № 2-а/1970/3775/11
Суддя: Мірінович У.А.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3775/11

"24" січня 2012 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Мірінович У.А. при секретарі судового засідання Мушій А.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача (Тернопільської районної державної адміністрації) ОСОБА_2,

представника відповідача (Управління Держкомзему у Тернопільському районі Тернопільської області) ОСОБА_3

представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (фізична особа підприємець ОСОБА_4В.) - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_6

до Тернопільської районної державної адміністрації

та Управління Держкомзему у Тернопільському районі,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа підприємець ОСОБА_4

про визнання дій неправомірними та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В Тернопільський окружний адміністративний суд звернувся з позовом ОСОБА_6 до Тернопільської районної державної адміністрації та Управління Держкомзему у Тернопільському районі про визнання протиправним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937, виданого ОСОБА_4 25.03.2009р. Тернопільською районною державною адміністрацією та Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі щодо земельної ділянки площею 0,1137 га, що знаходиться на території Петриківської сільської ради (с. Петрики, вул. Вояків УПА 2Г) Тернопільського району, Тернопільської області.

Позивачем також було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме просив визнати неправомірними дії відповідачів щодо видачі ОСОБА_4 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25.03.2009р. з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів №449 від 02.04.2002р. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р. та визнати протиправним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937, виданий ОСОБА_4 25.03.2009р. Тернопільською районною державною адміністрацією та Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі щодо земельної ділянки площею 0,1137 га, що знаходиться на території Петриківської сільської ради (с. Петрики, вул. Вояків УПА 2Г) Тернопільського району, Тернопільської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачами видано Акт на право власності на земельну ділянку, у який внесено недостовірні відомості, а саме в описі меж вказано, що земельна ділянки, яка передана ОСОБА_4 по осях від Б до В межує з правого боку з земельною ділянкою ТОВ Фірми «Албаніс». Однак, відповідачам було достеменно відомо, що по правому боку в осях від Б до В земельної ділянки, яка передана ОСОБА_4 розташована земельна ділянка, якою користується позивач на підставі Державного акту на право постійного користування від 05.05.1999р., оформлення якого та видача, були здійснені ще до видачі оскаржуваного акту. Також позивач вказав, що оскаржуваний акт видано відповідачами без відповідного погодження меж земельної ділянки переданої ОСОБА_4 з позивачем, як суміжним землекористувачем. Відповідно, внаслідок таких протиправних дій відповідачів, позивача було позбавлено можливості реалізувати своє право узгодити у встановленому порядку межі земельної ділянки з суміжним власником ОСОБА_4, так і надалі, позивач позбавлений права своєчасно та належним чином реалізовувати свої права, як суміжного користувача при вирішені компетентними органи питань облаштування власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 заїзду-виїзду, чи при вчинені інших дій щодо розпорядження земельною ділянкою, з огляду на те, що відповідачами внесено в оскаржуваний акт відомості, згідно яких суміжним землекористувачем є ТОВ Фірма «Албаніс», а не позивач.

Представники відповідачів щодо задоволення позову заперечували з тих мотивів, що оскаржуваний акт відповідачами не оформлявся та не видавався, а лише здійснено його підписання уповноваженими на те особами. Вказали, що будь які виправлення та внесення змін у Державні акти на право власності на земельну ділянку не допускаються, а тому, враховуючи, що позивач фактично є та був по правому боку в осях від Б до В суміжним користувачем земельної ділянки з приводу якої видано оскаржуваний акт, то третій особі яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 необхідно звернутись до Держкомзему у Тернопільському районі з заявою про видачу нового державного акту з внесенням відповідних змін, а виданий акт буде вважатись зіпсованим.

Судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу підприємця ОСОБА_4.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_4, щодо позову заперечував з тих мотивів, що хоча позивач і є суміжним землекористувачем по правому боку в осях від Б до В земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, а у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 в описі меж вказано, що земельна ділянка по осях від Б до В межує з правого боку з земельною ділянкою ТОВ Фірми «Албаніс», а не з позивачем, однак, дані спірні правовідносини за своєю суттю є договірними, а не публічно правовими, а тому просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України.

Відповідно до Ухвали суду від 23 січня 2012 року у справі № 2-а-1970/3775/11 у задоволені клопотання про закриття провадження у справі відмовлено.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на вирішення суду також було поставлено питання щодо застосування передбачених вимогами ст.100 КАС України (в редакції яка діяла до 01 січня 2012р.) наслідків, у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду та не долученням до позовної заяви в порядку п.5 ч.1 ст. 106 КАС України (в редакції яка діяла до 01 січня 2012р.) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Заслухавши думку інших учасників судового процесу та пояснення позивача з приводу строку звернення до суду, дослідивши докази у справі та врахувавши положення ч. 2 ст. 5 КАС України, а також ст.ст. 1, 2, 99, 100, 106, 123, ч. 6 ст.160 КАС України, судом було визнано причини пропуску ОСОБА_6 строку звернення до суду поважними, про що постановлена ухвала від 24 січня 2012р., яка проголошена у судовому засіданні.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Частина 2 цієї статті передбачає, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах.

Частиною 2 ст. 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно, згідно ч.1 ст. 106 Земельного кодексу України, межа земельної ділянки є умовною лінією, що відділяє її від іншої ділянки, а тому є спільною для обох земельних ділянок. Відтак, кожен із сусідніх власників земельної ділянки має рівні права на її встановлення та обов'язки щодо підтримання межі в належному стані.

Процедура встановлення та відновлення меж земельних ділянок регламентується ст. 55 Закону України "Про землеустрій", а також Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. наказом Держкомзему від 18.05.2010 N 376, та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затв. наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 N 43.

Безпосередньо встановлення та відновлення меж покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності.

У ст. 151 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено Порядок погодження питань, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок. Зокрема вказаною статтею закону визначено обовязок особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

Крім того, визначено, що матеріали погодження місця розташування об'єкта (які повинні також включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити, а також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення) підлягають також до розгляду органами земельних ресурсів, які надають свої висновки відповідній сільській, селищній, міській раді чи місцевій державній адміністрації для прийняття рішення про погодження місця розташування, або мотивованого рішення про відмову, з урахуванням одержаних висновків.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003, № 858-IV Державний контроль за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється уповноваженими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який у відповідності до ст.59 цього закону полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

У статті 63 Закону України "Про землеустрій" визначено, що документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам.

Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004, № 1808-IV ( в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" суб'єктами державної експертизи є замовники та виконавці. Замовниками державної експертизи є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, землевласники, землекористувачі, підприємства, установи, організації і громадяни, заінтересовані у проведенні такої експертизи, а також розробники об'єктів державної експертизи.

Виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (далі - експерти державної експертизи).

Статтею 22 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" визначено, що спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ст. 32 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості). При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються в тому числі питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень та відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства;

Стаття 40 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", правопорушеннями у сфері державної експертизи зокрема є: надання свідомо неправдивих відомостей про об'єкти державної експертизи.

Відповідно до пункту 1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647 ( в редакції яка діяла з 16 березня 2009р.) (надалі Інструкція) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Відповідно до п.1.14 Інструкції, довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України.

Пункт 1.15 інструкції визначає, що розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів.

Згідно п. 1.16 Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів (абзац дев'ятий пункту 1.16 із змінами, внесеними згідно з наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 29.02.2000 р. N 27), відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Згідно пунктів 2.3, 26 Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості.

Кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції, заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки.

Пунктом 2.14 Інструкції визначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 Земельного кодексу України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 154 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 17 КАСУ спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності віднесені до компетенції адміністративних судів.

Конституційний суд України у своєму Рішенні від 01.04.2010 по справі N 10-рп/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а, „б, „в, „г статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вказав, що положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності»слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.5 рішення Конституційного суду України від 01.04.10р. у справі № 10-рп/2010 вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належать до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, вимога захисту своїх прав шляхом визнання відповідного акта недійсним реалізується зацікавленим суб'єктом в судовому порядку шляхом звернення до суду та визнання рішень недійсними, або, іншими словами, визнання актів незаконними має тягнути їх недійсність, адже недійсним акт може бути визнаний лише з підстав його незаконності.

Відповідно, при вирішенні питання про незаконність, а отже, недійсність акта органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування слід виходити з того, що згадані органи та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України "зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Як слідує з державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000826 від 05 травня 1999 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №173 ОСОБА_6 кафе-ресторан „Братіслава с. Петриків, вул. Ст. Будного 10А Тернопільського району надано у постійне користування 0,15 га землі в межах згідно з планом землекористування для обслуговування будівель та споруд кафе ресторану „Братіслава. Згідно плану зовнішніх меж землекористування який відображений у державному акті на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000826 від 05 травня 1999 року, в межах від Б до А земельної ділянки переданої ОСОБА_6 знаходяться землі товариства з обмеженою ТОВ фірма „Албаніс.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею, серії ІІ-ТР №000827 від 5 травня 1999 року, відповідно до рішення четвертої сесії 23 скликання Петриківської сільської ради від 26 березня 1999 року №45 ТОВ фірма „Албаніс с. Петриків, вул. Вояків УПА №2 Тернопільського району надано у постійне користування 0,948 га. землі у межах згідно з планом землекористування. Згідно плану зовнішніх меж землекористування який відображений у державному акті на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000827 від 5 травня 1999 року, в межах від Б до В земельної ділянки переданої ТОВ фірма „Албаніс знаходяться землі підприємця ОСОБА_6

Відповідно до розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 28 лютого 2008 року № 150 надано дозвіл підприємцю ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу земельної ділянки орієнтовною площею 0,1137 га. для комерційного використання (обслуговування викупленої будівлі готелю) за рахунок земель ТОВ фірма „Албаніс, державний акт на право постійного користування землею, серії ІІ-ТР №000827 землі за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 для комерційного використання (обслуговування викупленої будівлі готелю) загальною площею 0,1137га. за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області розроблений ТОВ „Регіональний земельно кадастровий центр „Галицькі землі (надалі Проект землеустрою).

Як слідує з Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки проектна документація погоджена Управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі та графічна частина проекту погоджена головою Тернопільської райдержадміністрації і Управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі.

Слід відмітити, що зокрема, технічне завдання №192/06 до Проекту землеустрою, яке погоджене 16.05.2008 року начальником Управління земельних ресурсів у Тернопільському районі містить посилання на державний акт на право постійного користування землею, серії ІІ-ТР №000827 виданий ТОВ фірма „Албаніс, у плані зовнішніх меж вказано якого вказано, що в межах земельної ділянки переданої ТОВ фірма „Албаніс від Б до В знаходяться землі підприємця ОСОБА_6

Крім того, у Експлікації земель до Проекту землеустрою, яка погоджена начальником управління земельних ресурсів та посадовою особою Тернопільської райдержадміністрації, в описі меж вказано, що у межах земельної ділянки від Б до В знаходяться землі ТОВ „Албаніс. Написи які б свідчили погодження з позивачем меж земельної ділянки переданої підприємцю ОСОБА_4 на Експлікації земель до Проекту землеустрою відсутні.

17.06.2008 року управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі оформлено висновок №5058 до Проекту землеустрою погоджено передачу земельної ділянки у власність шляхом викупу підприємцю ОСОБА_4 щодо відведення для комерційного використання (обслуговування викупленої будівлі готелю) за рахунок земель ТОВ фірма „Албаніс. Однак, у п. 12 висновку вказано, що суміжними землевласниками (землекористувачами) є відділ технічного нагляду міської ради, ТОВ „Фірма „Албаніс, Петриківська сільська рада та відомості про те, що по правому боку в межах від Б до В землекористувачем земельної ділянки є ОСОБА_6 відсутні.

08.08.2008 року, за підписом посадової особи Управління земельних ресурсів у Тернопільському районі проектна документація була направлена на державну експертизу землевпорядної документації та 19.09.2008р. оформлено контрольний лист №147 про виправлення зауважень.

23.01.2009 року, розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації за № 25 затверджено проект землеустрою щодо відведення підприємцю ОСОБА_4 у власність шляхом викупу земельної ділянки площею 0,1137 га. для комерційного використання (обслуговування викупленої будівлі готелю) на території Петриківської сільської ради.

Пунктом 6 Розпорядження №25 від 23.01.2009 року голови Тернопільської районної державної адміністрації вказано внести відповідні зміни в земельно облікові документи.

Як слідує з Акту погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки ФОП ОСОБА_4, яка знаходиться на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23.02.2009 року, інженером ОСОБА_7, за участі начальника управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі, в присутності землекористувача ФОП ОСОБА_4 та сільським головою складено акт про те, що проведено погодження в натурі меж земельної ділянки, яка надана для обслуговування не житлових приміщень, а саме з ТОВ фірма „Албаніс та відділом технічного нагляду міської ради. Також, у акті, який підписано посадовою особою управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі без заперечень вказано, що суміжними користувачами ніяких претензій при погоджені меж земельної ділянки не заявлено, та обмежень щодо використання земельної ділянки не встановлено.

25.03.2009 року за підписом Голови Тернопільської райдержадміністрації та начальника управління Держкомзему у Тернопільському районі видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №31.

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року, фізична особа підприємець ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009р. №939 посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, є власником земельної ділянки площею 0,1137 га. кадастровий номер 010011766, яка розташована на території Петриківської сільської ради (с. Петриків, вул. Вояків УПА, 2Г), Тернопільського району, Тернопільської області у межах згідно з планом.

Як слідує Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року, у описі плану меж вказано, в межах від Б до В земельна ділянка кадастровий номер 010011766, в тому числі і з правої сторони, межує з землями ТОВ фірми „Албаніс.

Однак, як визнано сторонами у справі, в тому числі не заперечувалось і представником фізичної особи підприємця ОСОБА_4, та підтверджується належними доказами у справі, в тому числі державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000826 від 05 травня 1999 року, Державним актом на право постійного користування землею, серії ІІ-ТР №000827 від 05 травня 1999 року, схемою розміщення земельної ділянки та викопіюванням з генерального плану, земельна ділянка кадастровий номер 010011766, яка передана ФОП ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року з правого боку по осях від Б до В плану меж земельної ділянки, межує з земельною ділянкою позивача, яка надана йому у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування серії ІІ ТР №000826 від 05.05.1999р.

Зазначені обставини, а саме те, що земельна ділянки кадастровий номер 010011766, яка передана ФОП ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року межує з земельною ділянкою позивача, яка надана йому у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування серії ІІ ТР №000826 від 05.05.1999р. також встановлені і Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14 червня 2011 року у справі 316/51-1001.

Таким чином, Управлінням земельних ресурсів у Тернопільському районі здійснено погодження проектної документації та графічної частини Проекту землеустрою, а також надано висновок №5058 від 17.06.08р. до Проекту землеустрою, та в подальшому погоджено Акт погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 від 23.02.2009 року, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень та вчинення дій, а саме, що суміжним землекористувачем земельної ділянки кадастровий номер 010011766, яка передана ФОП ОСОБА_4, є також позивач. Внаслідок чого, не забезпечено відповідність Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам.

Отже, внаслідок вказаних протиправних дій Управління земельних ресурсів у Тернопільському районі позивача було позбавлено можливості реалізувати своє право погодити у встановленому законом порядку межі земельної ділянки з суміжним власником - ОСОБА_4, в тому числі і при погодженні меж на місцевості. При цьому, через невідображення у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року відомостей про те, що земельна ділянка (кадастровий номер 010011766) межує з земельною ділянкою, що належить ОСОБА_6 на праві постійного користування, - позивач як суміжний землекористувач позбавлений можливості своєчасно та належним чином реалізувати право на участь у вирішенні компетентними органами питань, які можуть впливати на його права та охоронювані законом інтереси, як суміжного землекористувача, в тому числі, - і у випадках, коли законом передбачений обовязок отримання власником земельної ділянки відповідної згоди на вчинення певних дій від власників (користувачів) суміжних земельних ділянок.

Виходячи з викладено, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню: шляхом визнання протиправними дій управління Держкомзему у Тернопільському районі Тернопільської області та визнання недійсним виданого внаслідок таких протиправних дій Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25.03.2009р., - як акту виданого субєктом владних повноважень та яким порушуються права позивача, в тому числі щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Що ж стосується позовних вимог про визнання неправомірними дій Тернопільської районної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_4 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25.03.2009р. з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів №449 від 02.04.2002р. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р., то такі позовні вимоги не підлягають до задоволення, як такі, що не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 94, 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії управління Держкомзему у Тернопільському районі Тернопільської області.

3. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року виданий фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвали постанову. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також: прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 січня 2012 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.