Справа № 815/1016/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 липня 2015 року м. Київ К/800/33794/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення від 15.12.2014р. № 738-14, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач громадянином Палестини, араб, за віросповіданням - мусульманин - суніт, проживає у громадянському шлюбі з громадянкою України та має двох дітей. До України він потрапив легально в 1995 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою отримання вищої освіти. В 1996 р. навчався на підготовчому факультеті Державного будівельного інституту м. Луганська, 1997-2000 рр. навчався в Одеському медичному університеті в м. Одесі, звідки був відрахований за несплату коштів за навчання. Останнього разу залишив Палестину 28.08.2000 р. на підставі національного паспорту та студентської візи та прилетів в м. Одеса 28.08.2000 р. та з цього часу Україну не залишав.

В період з 1996р. по 2012р. позивач не звертався за захистом, хоча покладені в основу заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (сімейна сварка, військові дії), мали місце зі слів заявника з 2000 року. Так, позивач вказав недостовірні відомості про те, що останній виїзд з України відбувся в 2000 році, тоді як дата видачі паспорту - 06.03.2007 р. в м. Рамалла (Палестина). Під час анкетування позивач повідомив, що з 2000 р. по 2007 р. продовжував реєстрацію за допомогою різних фірм, останнього разу на підставі запрошення дружини (цивільної). В паспортному документі, який надав позивач, наявний штамп про подовження терміну перебування в Україні від 08.08.2007 р. № 5035-п, приймаюча сторона - ОСОБА_4, штамп перетину кордону відсутній. Отже, позивач нелегально перебуває в Україні з 2007 року. Вичерпавши всі засоби легалізації, позивач 16.07.2012р. звернувся до міграційної служби із заявою про надання захисту.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя, та надано недостовірні документи щодо легального перебування на території України, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 15.12.2014р. № 738-14 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на Конвенцію про статус біженця 1951 року, Конвенцію про захист прав людини та основних свобод 1950 року, Закону України "Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту", просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак