Справа № 22-а-8703/11
Суддя: Яворський М. А.
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

04 травня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А,

суддів: Коцюрби О.П., Оношко Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Переяслав Хмельницькому Київської області на постанову Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у у м. Переяслав Хмельницькому Київської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених сум пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Управління Пенсійного фонду України у м. Переяслав Хмельницькому Київської області, просила зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату їй пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі передбаченому Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України у м. Переяслав Хмельницькому Київської області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України у м. Переяслав Хмельницькому Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії виходячи з розміру 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком з 01.02.2009 року по 25.02.2010 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Переяслав Хмельницького міськрайонним судом Київської області норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є потерпілою від аварії на ЧАЕС 1 категорії, їй встановлена перша група інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по першій групі інвалідності ніж 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі інвалідам першої групи 100 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала пенсію та додаткову пенсію значно нищу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Судом встановлено, що відповідачем виплачувалась пенсія відповідно до вимог постанов КМ України № 1 від 03.01.2002 року та № 894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12.2005 року, № 530 від 28.05.2008 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови КМ України № 1 від 03.01.2002 року та № 894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12.2005 року, № 530 выд 28.05.2008 року суперечать вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З урахуванням наведеного суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у межах строку звернення до суду.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 198,200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Переяслав Хмельницькому Київської області- відхилити.

Постанову Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді: