Справа № 702/500/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2015 р. м. Київ К/800/29841/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Леонтович К.Г.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області на додаткову постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року у справі № 702/500/12 за позовом ОСОБА_4 до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області, в якому просив: скасувати рішення Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області "Про відкриття прогону між присадибними ділянками гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_1" від 12.12.2011 року №333.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено, скасовано рішення Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області "Про відкриття прогону між присадибними ділянками гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_1" від 12.12.2011 року №333.

21 січня 2013 року позивач звернувся до суду із заявою про прийняття додаткової постанови щодо стягнення з відповідача судові витрати в сумі 2800,00 грн.

Додатковою постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року заяву задоволено, стягнуто з місцевого, селищного бюджету (смт.В.Березний), на користь позивача судові витрати: 32,19 грн., пов'язаних зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу - 2 800,00грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Великоберезнянська селищна рада Закарпатської області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті в іншому складі суду.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, при постановленні рішення 21.12.2012 року за наслідками розгляду справи, не в повному обсязі вирішено питання щодо стягнення на користь позивача документально підтверджених та понесених останнім у зв'язку із зверненням до суду судових витрат на правову допомогу.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.12.2012 року між позивачем та адвокатом Гайданкою Т.М. укладено договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №141212, на підставі якого позивачу надавалися послуги з правової допомоги.

Згідно з додатком №1 до договору загальна сума витрат клієнта на правову допомогу станом на 17.12.2012 року складає 2800 грн., а саме: 400 грн. за 1 годину надання усних консультацій довірителю; 2400 грн. за 6 годин за підготовку письмового пояснення в справі.

Крім того, як зазначено судами попередніх інстанцій, до матеріалів справи долучено квитанцію №271229 від 14.12.2012 року про оплату правової допомоги по договору №141212 в сумі 2800,00 грн.

Задовольняючи заяву позивача, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з необхідності компенсувати позивачу всі здійсненні ним документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів щодо розміру зазначених витрат передчасними.

Відповідно до частини першої ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Частиною першою ст. 94 КАС України передбачається, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно частини 3 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу згідно з пунктом 2 розділу VIIІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до 28.02.2012 року визначався постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави".

Як зазначено судами попередніх інстанцій, представником позивача при визначені розміру витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень застосовано положення підпункту 1 статті 1 додатку до вказаної постанови, згідно з яким вищевказані витрати не перевищують суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 року №127, що набрала законної сили 20.02.2012 року, внесено зміни, якими підпункт 1 пункту 1 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 виключений.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду 29.02.2012 року, відтак, обґрунтовуючи суму витрат на правову допомогу, він не міг посилатись на постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави".

В той же час, 01.01.2012 року набув чинності Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до статті 1 якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, в період звернення позивача до суду, діяв Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", яким встановлювався тотожний постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" розмір судових витрат на правову допомогу.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що адвокатом позивача довірителю не надавалася передбачена цим Законом правова допомога, яка підлягає компенсації та судами не мотивована обґрунтованість висновків щодо розміру правової допомоги, яка підлягає компенсації.

Виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні; під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

У частині 2 статті 16 КАС України зазначається, що порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Проте КАС України не передбачено, що види правової допомоги, які підлягають компенсації можуть встановлюватися або обмежуватися іншими законами, тому перелік видів платної правової допомоги, наведений в Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», не є вичерпним, а лише встановлює види платної правової допомоги, відносно яких встановлено граничний розмір компенсації на сьогоднішній день.

Щодо визначення поняття «окремих процесуальних дій поза судовим засіданням», то суд зазначає наступне.

КАС України не містить чіткого визначення «окремих процесуальних дій поза судовим засіданням».

Згідно частин 2, 3 статті 122 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі, після закінчення підготовчого провадження.

Згідно частин 1, 2 статті 45 КАС України про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення секретарем судового засідання складається протокол.

Стаття 46 КАС України встановлює форму протоколу про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання та передбачає зазначення в ньому опису ходу проведення окремої процесуальної дії, у тому числі відомості про заявлені клопотання та ухвали суду; основний зміст пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, усні роз'яснення експертами своїх висновків і відповідей на поставлені їм додаткові питання; консультації спеціалістів.

Таким чином про вчинення окремої процесуальної дії поза межами зали судового засідання завжди складається протокол секретарем судового засідання, який разом із судом (суддею, що розглядає справу одноособово або колегією суддів) знаходиться на місці вчинення цих дій, але поза межами зали судових засідань.

Відповідно до підпункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим вимогам процесуального закону не відповідають.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду для правильного вирішення спірного питання необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи щодо правового характеру понесених стороною витрат на правову допомогу, визначити підстави для їх компенсації, зробити розрахунок витрат із посиланням на відповідні норми права та ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області задовольнити частково.

Додаткову постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді