Справа № 800/202/15
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ справа №П/800/202/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Бутенка В.І. (доповідач)

суддів: Кочана В.М.,

Малиніна В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Ситникова О.Ф.,

секретар судового засідання: Крапивка Л.А.,

з участю представників позивача: Гуріної Л.В., Замлинського С.С.,

представників відповідачів: Президента України - Мишковець О.В., Голови Верховної Ради України - Лаптієва А.М.,

представника третьої особи Тюріна С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вищого адміністративного суду України справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Всеукраїнська асоціація деревообробних підприємств, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Президента України Порошенка Петра Олексійовича щодо не підписання прийнятого Верховною Радою України 9 квітня 2015 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді)» (реєстр. №1362) у встановлений статтею 94 Конституції України строк;

визнати протиправною бездіяльність Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича щодо не оприлюднення схваленого Президентом України Порошенком Петром Олексійовичем прийнятого Верховною Радою України 9 квітня 2015 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді)» згідно статті 94 Конституції України;

зобов'язати відповідачів офіційно оприлюднити прийнятий Верховною Радою України 9 квітня 2015 року Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді)» шляхом його опублікування в офіційному друкованому виданні.

Позивач посилався на протиправну бездіяльність відповідачів, яка виразилась у не виконанні положень статті 94 Конституції України стосовно не вжиття заходів щодо офіційного оприлюднення прийнятого Верховною Радою України 9 квітня 2015 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді)».

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи Всеукраїнської асоціації деревообробних підприємств (далі - Асоціація) також підтримав даний позов.

Представник відповідача Голови Верховної Ради України в судовому засіданні надав суду клопотання, в якому просив закрити провадження у даній справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача Президента України Порошенка Петра Олексійовича в судовому засіданні підтримав вказане клопотання про закриття провадження у цій справі.

Вислухавши доводи осіб, які прибули в судове засідання, щодо заявленого клопотання, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України регулює ст. 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує бездіяльність Голови Верховної Ради України та бездіяльність Президента України при підписанні та оприлюдненні Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів».

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (ст. 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 року №7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

Процедура набрання законом чинності, що включає стадію його підписання, передбачена ст. 94 Конституції України, відповідно до якої закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України. Президент України протягом п'ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду. У разі якщо Президент України протягом встановленого строку не повернув закон для повторного розгляду, закон вважається схваленим Президентом України і має бути підписаний та офіційно оприлюднений. Якщо під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою України не менш як двома третинами від її конституційного складу. Президент України зобов'язаний його підписати та офіційно оприлюднити протягом десяти днів. Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в ст. 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

За змістом Конституції України Верховна Рада України як представницький орган державної влади - парламент - є єдиним органом законодавчої влади, який має колегіальний характер і складається з чотирьохсот п'ятдесяти народних депутатів України, обраних строком на чотири роки на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, і є повноважною за умови обрання не менш як двох третин від її конституційного складу. Повноваження Верховної Ради України здійснюються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів та Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконують владних управлінських функцій, а реалізовують свої повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції, не поширюється на спори про визнання протиправними дій при прийнятті законів, при утриманні від їх підписання чи оприлюдненні.

Разом з тим, Конституційним Судом України може бути визнаний неконституційним правовий акт Верховної Ради України, у процесі прийняття чи схвалення якого або набрання ним чинності було порушено процедурні вимоги, що встановлюються безпосередньо Конституцією України, за умови набрання ним чинності.

Проте, виходячи з положень, передбачених ч. 1 ст. 2, ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина Осатрова С.В. щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі ч. 3 ст. 17 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачами і саме при здійсненні ними чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року (справа №21-577а14).

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи в частині позовних вимог до Президента України віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Частиною 4 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, а не керівника цього органу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: відкрито провадження у справі, яка предметно підсудна іншому суду.

Виходячи з предмету даного позову і з урахуванням положень ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, справа в частині позовних вимог до Голови Верховної Ради України підсудна окружному адміністративному суду за місцем знаходження відповідача.

Враховуючи наведені положення процесуального права, колегія суддів вважає, що справу в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Всеукраїнська асоціація деревообробних підприємств, про бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії необхідно передати на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 3, 17, 18, 157, 165, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Всеукраїнська асоціація деревообробних підприємств, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи в частині позовних вимог до Президента України віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Справу в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Всеукраїнська асоціація деревообробних підприємств, про бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії передати на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

С у д д і : В.І. Бутенко

В.М. Кочан

В.В. Малинін

Ю.Й.Рецебуринський

О.Ф. Ситников