Справа № 524/4211/15-а
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2015-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4211/15-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

25.06.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про зобовязання нарахування та виплати коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука. Просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2006 року (день звільнення) по 25.06.2015 року (день розгляду справи).

Вказувала, що 29.04.2015 року Харківським апеляційним адміністративним судом по справі № 524/6177/14-а за її позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради Кременчука прийнято постанову та, крім іншого, стягнуто з виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на її користь кошти в сумі 236,12 грн., які були утриманні з її заробітної плати у період з 01.01.2003 року по 22.03.2006 року в якості профспілкових внесків.

Попри вирішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області та Харківським апеляційним адміністративним судом спорів на її користь, так і не отримала належних при звільненні сум, як і не отримала зазначене в ст. 117 КЗпПУ відшкодування в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум.

Просить стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 22.03.2006 року (день звільнення) по 25.06.2015 року (день розгляду справи).

Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи керівництво повідомлялось належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Вивчивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог, повно та всебічно оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

Статті 116 - 117 КЗпП України визначають відповідальність роботодавця при затримці розрахунку при звільненні. При цьому, із контексту даних правових норм слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є: наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату працівникові цих сум.

Правова норма статті 117 КЗпП України повязує вину власника чи уповноваженого ним органу безпосередньо з належними звільненому працівникові сумами.

Таким чином, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

В даному випадку, позивач вказує, що рішеннями суду по справам № 524/6177/14-а встановлено, що позивачу роботодавець повинен виплатити грошові кошти у сумі 236,12 грн. у якості безпідставно утриманих з неї профспілкових внесків .

Необхідно відзначити, що відсутні передумови для настання відповідальності роботодавцем за ст.ст.116-117 КЗпП України, а саме - на момент звільнення не було належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені (ні нарахованих бухгалтерією, ні таких, що не були нараховані бухгалтерією, але повинні були бути нараховані згідно якихось нормативних актів). А тому, була відсутня вина роботодавця, щодо такої невиплати.

Вина роботодавця могла б полягати в тому, що роботодавець на момент звільнення працівника: розумів (знав), що виплата має бути виконана згідно вимог чинного законодавства, але не виконав виплату згідно якихось підстав, або не розумів (не знав), що виплата має бити здійснена (зокрема, в певному розмірі), хоча повинен був це розуміти (знати) у звязку з визначенням цього у нормативних актах держави.

Вина роботодавця відсутня, так як роботодавець не міг знати про те, що не визначалось нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення працівника.

В даному випадку, вина роботодавця відсутня, так як при звільненні спору між роботодавцем та працівником не було. Роботодавець вважав, що діє законно. І лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позов і судом було встановлено, що виплати повинні були бути здійснені іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, при відсутності вини роботодавця, в контексті статей 116 - 117 Кодексу законів про працю України, коли сам спір виник через декілька років (багато років) після звільнення робітника, застосовувати дані правові норми в даному випадку не можливо.

Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: