Справа № 512/49/13- а
Суддя: Бростовська Н. О.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 512/49/13- а
Провадження №2-а/512/5/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року суддя Савранського районного суду Одеської області Бростовська Н.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2009р. позивач звернувся до суду з позовом до Управління ПФУ у Савранському районі Одеської області про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він має статус «дитини війни» відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому згідно з ч.1 ст.6 цього Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що розмір виплаченого йому підвищення до пенсії не відповідає розміру, встановленому цим Законом, позивач просить суд визнати неправомірною відмову відповідача щодо виплати йому щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязати відповідача здійснити її нарахування і виплату у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006-2007 роки та в розмірі 20% мінімальної пенсії за 2008 рік в сумі 3891,90грн..

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 10.12.2013р. позовні вимоги за період з 01.01.2006р. по 12.03.2008р. на підставі ч.1 ст.100 КАС України залишено без розгляду, в іншій частині (за позовними вимогами за період з 13.03.2008р. по 31.12.2008р.) згідно п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України відкрито скорочене провадження.

У відповідністю з ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в позові у повному обсязі, посилаючись на те, що визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, а тому не підлягає до застосуванню для обчислення підвищення до пенсії дітям війни. Відповідач також вказує, що згідно ст.7 «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. За рахунок інших джерел фінансування державна соціальна підтримка дітей війни не здійснюється, а тому відсутні правові підстави для стягнення вказаних коштів з Пенсійного фонду України. Крім того, відповідач зазначив, що Управлінням ПФУ у Савранському районі відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постанови КМУ від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» позивачу з 01.01.2008р. і по даний час нараховується та виплачується підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, а тому ніяких порушень щодо виплати підвищення до пенсії позивачу як дитині війни з його боку не має.

Суддя, дослідивши надані сторонами докази, зясувавши обставини справи, прийшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, який народився 06.12.1935 року, є «дитиною війни» в розумінні ст.1 Закону України від 18.11.2004р. №2195-IV «Про соціальний захист дітей війни», далі Закону України №2195-IV, а тому має право на пільги та гарантії, встановлені цим Законом, зокрема й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено ст.6 зазначеного Закону.

Позивач знаходиться на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області, з 01.01.2008р. і по теперішній час отримує підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 10% мінімальної пенсії.

При зверненні позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» йому було відмовлено з тих підстав, що фінансування таких виплат законодавчо не врегульовано.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, та їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

На підставі ст.6 цього Закону (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст.46 Конституції України, а також ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Проте, у 2008 році п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни у ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано неконституційним положення п.п.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знов почали діяти положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в їх первинній редакції, а також право позивача на нарахування підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. у розмірі, передбаченому цим Законом.

Як вже було зазначено, у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими абз.1 ч.1 ст.28 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», далі Закон України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Прожитковий мінімум у розумінні ч.1 ст.1 Закону України від 15.07.1999р. №966-XIV «Про прожитковий мінімум» це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 2 цього Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

З огляду на викладене, суддя не бере до уваги посилання відповідача на положення ч.3 ст.28 Закону України №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Безпідставними є також посилання відповідача на відсутність правових підстав для виплати такої соціальної гарантії, як підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, у звязку з тим, що ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили. Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивача як дитині війни не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобовязань, встановлених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Також вважаю, що положення п.8 Постанови КМУ №530 від 22.05.2008р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою передбачені виплати державної соціальної допомоги дітям війни у розмірі 10% щомісячно, та на яку посилається відповідач при виплаті зазначеного підвищення до пенсії позивача як дитині війни, не відповідає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії суддя приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивача застосуванню підлягає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не п.8 Постанови КМУ №530 від 22.05.2008р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, що суперечить ч.3 ст.22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001р. №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п.15 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30 відсотків доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, зокрема на Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області, тому відповідач не може свідомо відмовляти у цих виплатах та виплачувати допомогу нижчу, ніж передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у звязку з чим, з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст.162 КАС України, вважаю протиправною відмову у нарахуванні і виплаті позивачу державної соціальної допомоги як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. з урахуванням виплачених сум.

З урахуванням викладеного також вважаю, що відповідача слід зобовязати нарахувати і виплатити на користь позивача невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» як дитині війни, виходячи з розміру 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком за вказаний період з урахуванням виплачених сум. Разом з цим не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача конкретної суми нарахування, оскільки це є повноваженнями органів Пенсійного фонду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст.87 цього Кодексу встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Так, судові витрати позивача по даній справі складаються із витрат по оплаті судового збору в сумі 3,40грн. (а.с.1), які відповідно до вказаної норми слід стягнути з Державного бюджету України на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 46, 55 Конституції України, ст.6 Закону України від 18.11.2004р. №2195-IV «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст.6, 8, 9, ч.1 ст.94, ст.ст.159-163, 183-2, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни задовольнити частково.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, державної соціальної допомоги як дитини війни за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Савранському районі Одеської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції, яка діяла до 28.12.2007р.) як дитині війни, виходячи з розміру 30 (тридцять) відсотків мінімального розміру пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплачених сум за даний період.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в сумі 3,40грн. (три грн. сорок коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами до Одеського апеляційного адміністративного суду через Савранський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області ОСОБА_2