Справа № 21916/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2011 р.справа № 2а-1140/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року у справі №2а-1140/10/11070 за позовом субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення рішення, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення рішення: від 22.01.2010 року №/0 про донарахування податкових зобовязань за платежем податок на додану вартість на загальну суму 54748,50 грн., з яких 36499 грн. за основним платежем та 18249,50 грн. за штрафними санкціями та акт перевірки від 22.12.2009 №747/1720/НОМЕР_1. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення стали безпідставні висновки податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість не повязану з їх використанням у власній господарській діяльності. Такі висновки податкового органу ґрунтувалися на тому, що податковий кредит сформовані по взаємовідносинам з ТОВ «ВПФ Метапродакшн»державна реєстрація якого, як і свідоцтво платника податків визнанні недійсними за рішенням суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року позовні вимоги задоволено частково, а саме скасовано податкове повідомлення рішення №/0 від 22.01.2010 року. В іншій частині позову відмовлено. Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована тим, що позивачем до перевірки надані необхідні первинні документи, які свідчать про правомірність формування підприємством податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ВПФ Метапродакшн». Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що на дату формування податкового кредиту позивачем по податковим накладним, які виписані від імені ТОВ «ВПФ Метапродакшн», останнє було зареєстровано платником податку на додану вартість, а відтак могло видавати податкові накладні, а позивач, відповідно, мав право формувати податковий кредит по цим податковим накладним.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Кіровоградська міжрайонна державна податкова інспекція подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не повне зясування судом обставин справи, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що судом не враховано наявність судового рішення, яке набрало законної сили та яким визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію та статут ТОВ «ВПФ»«Метапродакшн»з дати їх державної реєстрації, а саме з 03.05.2007р. та визнано недійсною реєстрацію ТОВ «ВПФ Метапродакшн»платником податку на додану вартість від дати внесення до реєстру платників податку на додану вартість, а саме з 21.05.2007р.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є фізичною особою підприємцем, зареєстрований 27.12.2005 року Кіровоградською райдержадміністрацією Кіровоградської області та перебуває на обліку платників податків в Кіровоградській МДПІ з 23.01.2006 року.

За результатами проведеної невиїзної документальної перевірки субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання Закону України «Про податок на додану вартість»було складено акт №747/1720/НОМЕР_1 від 29.12.2009 року.

В зазначеному акті ДПІ зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п. 7.2.1 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», СГ-фізичною особою ОСОБА_1 віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість не повязану з їх використанням у власній господарській діяльності в сумі 36499грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість у вказаній сумі.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «ВПФ Метапродакшн», відносно якого Святошинським районним судом ухвалено рішення від 03.09.2008р., яким: визнано недійсними свідоцтво та статут з дати їх державної реєстрації, тобто з 03.05.2007 року, визнано недійсною реєстрацію ТОВ «ВПФ «Метапродакш»платником податку на додану вартість від дати внесення до реєстру платників податку на додану вартість, тобто з 21.05.2007 року.

Податковий орган вказував на те, що засновник та директор ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»ОСОБА_2, від імені якого підписано податкову накладну б/н від 22.05.2008р., що стала підставою для віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 36499грн., не мав відношення до створення та діяльності ТОВ «ВПФ «Метапродакшн». З цих підстав, також, ДПІ вказувала на нікчемність угоди, яка укладена між позивачем та ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», яка підписана від імені ОСОБА_2

За результати проведеної перевірки та на підставі складеного акту, ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.01.2010 року №/0 про донарахування податкових зобовязань за платежем податок на додану вартість на загальну суму 54748,50грн., з яких 36499 грн. за основним платежем та 18249,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Правомірність та обґрунтованість оскарження рішення відповідача про визначення податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що висновки ДПІ про безпідставність формування позивачем податкового кредиту підприємства по взаємовідносинам з ТОВ «Метапродакшн»є неправомірними, оскільки не узгоджуються з вимогами Закону України «Про податок на додану вартість»щодо підстав віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Таким чином, предмет доказування у справах, повязаних із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

Отже, для вирішення спірних правовідносин, з огляду на підстави донарахування податкових зобовязань, слід виходити з законодавчо визначеного поняття «податковий кредит», права субєкта господарської діяльності на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредити та підстав і порядку формування податкового кредиту.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, визначалося, що податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп..7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав, зокрема, віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними та підстави для бюджетного відшкодування.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 19 травня 2008 року між ТОВ «ВПФ «Метапродашкн»(продавець) та по ПП ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу соняшника.

На виконання умов договору було передано товар соняшник на суму 218994,00грн., в т.ч. ПДВ 36499грн, що підтверджується видатковою накладною №196 від 22.05.2008р. Крім того, продавцем було виписано податкову накладну від 22.05.2008р., яку позивачем включено до реєстру отриманих податкових накладних за травень 2008 року.

Факт отримання продукції позивачем також підтверджується довіреністю від 21.05.2008р. №277656, а факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №078080, 078079, 078076, виписаними в період з 19.05. по 22.05.2008р.

Проведення розрахунків між сторонами підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру №23 від 21.05.2008р. та №28 від 23.05.2008р.

Отже, вказані первинні документи підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВПФ «Метапродакшн».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання недійсними, за рішенням суду, установчих документів юридичної особи та анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

У разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на час здійснення господарських операцій ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-підприємців, мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Щодо доводів ДПІ про те, що засновник та директор ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»ОСОБА_2, від імені якого підписано податкову накладну б/н від 22.05.2008р., що стала підставою для віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 36499грн., не мав відношення до створення та діяльності ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп..7.2.6 названого Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу її отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Отже, податкова накладна має бути видана платником податку, яким у спірному випадку є ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», а не керівник цього підприємства ОСОБА_2

Таким чином, отримавши від ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»податкову накладну, яка свідчить про факт господарської операції та містить у собі суму ПДВ, яка сплачена у вартості товару, позивач мав право на віднесення цих сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Як вказано вище, на час здійснення господарських операцій ТОВ «ВПФ «Метапродакшн» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, при цьому директором підприємства, в Єдиному державному реєстрі, було зазначено ОСОБА_3, який і був зазначений у спірній податковій накладній, як керівник ТОВ «ВПФ «Метапродакшн».

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»відповідальність за недостовірність відображених у первинних документах даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Отже, відповідальність за достовірність особистого підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської діяльності від імені ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», покладається виключно на ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», яким виписано податкову накладну.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що платник податку (ПП ОСОБА_1І.) діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допущено його контрагентом (ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми матеріального права, податковим органом безпідставно покладено тягар відповідальності, який полягає у визначенні сум податкових зобовязань та застосування штрафних (фінансових) санкцій, на субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

Не погоджується колегія суддів і з доводами ДПІ щодо нікчемності договору, який укладено між позивачем та ТОВ «ВПФ «Метапродакшн»з тих підстав, що для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обовязковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоду не з метою реального настання правових наслідків, а з метою заниження обєкту оподаткування, несплати податків, тобто угоди яка порушує публічний порядок.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, тобто не відповідає критеріям правомірності, які предявляються до рішень субєктів владних повноважень та які визначено ч.3 ст.2 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року у справі №2а-1140/10/11070 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 15.02.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк