Справа № 17896/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2011 р. справа № 2а-25/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Суховарова А.В. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Щербатому І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокуратури Приазовського району Запорізької області на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень неправомірною та визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2007 р. ОСОБА_1 звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень неправомірною та визнання права власності на земельну ділянку, де просила зобовязати Приазовську районну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га і видати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 14.02.2007 р. зобовязано Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області видати розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення, визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми та зобовязано Приазовську районну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми.

В апеляційній скарзі прокуратура Приазовського району Запорізької області просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в позові.

В судове засідання в апеляційній інстанції особи, які приймають участь у справі, не зявилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно ст. 41 КАС України, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Переглядаючи справу, колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного:

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.01.2007 р. ОСОБА_1 звернулася до голови Приазовської районної державної адміністрації з заявою про затвердження проекту відводу земельної ділянки на території Новокостянтинівської сільської ради.

Згідно відповіді першого заступника голови Приазовської районної державної адміністрації від 23.01.2007 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва із земель запасу Новокостянтинівської сільської ради на підставі висновку по проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва Приазовського районного відділу земельних ресурсів.

Висновком по проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва встановлено, що земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі лиману (0,23 га пасовищ), яка становить згідно ст. 60 Земельного кодексу України 50 м. від водної поверхні, а також на землях під самим лиманом, тому згідно ст. 59 Земельного кодексу України може належать громадянам тільки на умовах оренди.

Підставою для звернення до суду з позовом стало те, що на думку позивача, відповідачем порушено право громадянина, яке передбачено Конституцією України, Земельним кодексом України, на отримання у власність земельної ділянки для ведення садівництва.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зобовязати відповідача видати розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорій земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення, визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га та зобовязано видати державний акт на право власності на земельну ділянку згідно схеми.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного:

Щодо позовних вимог про зобовязання видати розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорій земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 59 Земельного кодексу України «Право на землі водного фонду»передбачено, що «1. Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. …4. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Відповідно ст. 60 Земельного кодексу України «Прибережні захисні смуги»«1. Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги».

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку про зобовязання відповідача видати розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з категорії водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення, оскільки такий висновок суду суперечить Земельному Кодексу України.

Крім того, вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами в частині визнання права власності на земельну ділянку, є справою адміністративної юрисдикції.

Проте, такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права та без врахування наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: субєктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спірних правовідносин.

З позовних вимог, які є предметом позову, не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, спірні правовідносини виникли з приводу спору про право, а саме, про право власності позивача на земельну ділянку для ведення садівництва.

Наявність спору про цивільне право унеможливлює розгляд спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, частиною 3 ст.105 КАС України, редакція якої діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції та частиною 4 ст.105 КАС України, яка є чинною на теперішній час, визначено зміст позовних вимог, які може містити адміністративний позов. Відповідно до названих норм процесуального права, вимоги щодо визнання права власності, не можуть бути заявлені в адміністративному позові.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, спірні правовідносини щодо права власності на земельну ділянку, які склалися між сторонами, мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України.

За таких обставин, розгляд справи судом першої інстанції саме в частині заявлених вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою передбачені межі компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, провадження у справі, у частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку, підлягає закриттю.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки позовна вимога щодо визнання права власності на земельну ділянку не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то і позовна вимога про зобовязання відповідача видати позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку є передчасною та в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та при неповному зясуванні обставин справи, що мають значення для її вирішення. Вказані обставини є підставами для скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.. 198, п.4 ч.1 ст.202, ч.1 ст.203,п.1 ч.1 ст.157, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Приазовського району Запорізької області - задовольнити.

Постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії землі водного фонду в категорії землі сільськогосподарського призначення, та зобовязання видати державний акт на право власності на дану земельну ділянку відмовити.

Провадження в адміністративній справі у частині заявлених ОСОБА_1 позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, згідно доданої до заяви схеми земельної ділянки закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.М. Лукманова