Справа № 2а-6062/10/1070
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6062/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"01" березня 2011 р. м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бужак Н.П,

суддів: Троян Н.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Шевчук К.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Будівельник-14»на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Відкритого акціонерного товариства «Будівельник-14»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулися до Київського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Будівельник-14»адміністративно-господарських санкцій в розмірі 18760,23 грн. та пені в розмірі 743,16 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду міста від 04 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач по справі ВАТ «Будівельник-14»подав апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 22.02.2011 року відповідачем була подана заява про зміну апеляційної скарги, в якій ТОВ «Будівельник-14»просили скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України, в звязку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем 23.07.2009 р. була проведена перевірка дотримання відповідачем вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(надалі Закон України №875-ХІІ), в результаті якої було складено Акт №82.

За висновками зазначеного Акта перевірки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача за рік становила 88 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа.

Оскільки підприємство у 2008 році не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції 18760,23 грн. та в результаті несплати суми адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню в сумі 743,16 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України №875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установляється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Оскільки за даними Акта перевірки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача становила 88 осіб, то кількість інвалідів облікових працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону України №875-ХІІ, повинна становити 4 особи.

Положеннями ч. 3 ст. 18 Закону України №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 3 вказаного Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 Закону.

Втім, вимоги зазначених норм Закону відповідачем виконані не були.

До того ж, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу неможливості працевлаштування інвалідів на ВАТ «Будівельник-14»у звязку з виконанням останнім робіт, повязаних з підвищеною небезпекою.

Критерієм, з яким Закон України «Про основи соціального захищеності інвалідів в Україні»повязує виникнення обовязку виконувати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, є використання найманої праці не менше ніж 4 осіб-інвалідів на ТОВ «Будівельник-14».

Звільнення від виконання вказаного нормативу у звязку із здійсненням господарської діяльності , яка повязана з підвищеною небезпекою, вказаним Законом не передбачена.

Крім того, п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений Постановою КМУ від 31.01.2007 р. №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Будівельник-14»не подавали до центру зайнятості звітів для працевлаштування інвалідів протягом 2007-2008 років.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Будівельник-14»залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:

Судді: