Справа № 24694/10
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2011 р. справа № 2-2110/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Щербатому І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2010 року у справі №2-2110/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и л а:

22 липня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22 травня 2008 року по червень 2010 року включно протиправними, зобовязати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням зміни заробітної плати працюючих суддів, а саме з розміру заробітної плати відповідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації за період з 22 травня 2008 року по червень 2010 року включно; призначити остаточне довічне грошове утримання судді у відставці з липня 2010 року, виходячи з розрахованого середнього розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з 22.05.2008 року по червень 2010 року включно згідно наданих довідок Територіального управління Державної судової адміністрації, зобовязати відповідача провести розрахунок остаточного довічного грошового утримання судді у відставці і забезпечити його виплату з липня 2010 року і в подальшому у відповідному розмірі; зобовязати виплатити йому різницю належного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та сплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 22 травня 2008 року по червень 2010 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2010 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в проведенні ОСОБА_1 перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 22 травня 2008 року по червень 2010 року включно; зобовязано здійснити перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів»з урахуванням зміни розміру заробітної плати працюючих суддів, а саме з розміру щомісячної заробітної плати відповідно довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Дніпропетровській області за період з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року включно; зобовязано виплатити різницю належного щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів»та сплаченого довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року; зобовязано нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням останньої зміни заробітної плати працюючих суддів, а саме з розміру заробітної плати 5668,25 грн., починаючи з 01 липня 2010 року.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Справа судом першої інстанції розглядалася за правилами п.2 ч.1 ст.15 ЦПК України згідно якого суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. В такій редакції ст.15 ЦПК України діяла з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», тобто з 10.03.2010 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року №19-рп/2010 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 2 ч.1 ст. 15 ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" та втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Цим Рішення визнано неконституційним п. 2 розділу I вищевказаного Закону, яким було виключено п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України щодо предметної підсудності вищевказаної категорії справ.

Згідно п.1 Закону України «Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 30.12.2010 року, апеляційні суди у справах щодо таких спорів (в яких провадження було відкрито в порядку цивільного судочинства) закривають провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу та розглядають їх у порядку адміністративного судочинства. Для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства апеляційний суд самостійно, без необхідності вчинення учасниками таких спорів будь-яких дій, постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження в адміністративній справі. Ухвали суду з цих питань (про закриття провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу та про відкриття провадження за правилами Кодексу адміністративного судочинства України) не підлягають оскарженню.

Апеляційне провадження відкрите за правилами КАС України. Колегія суддів здійснює перегляд судового рішення за правилами Розділу ІV Глави 1 КАС України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що позивач має право на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання на 90% заробітної плати судді працюючого судді у разі її зміни, зокрема, згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 21.06.1982 року є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді в Управлінні Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська згідно Закону України «Про статус суддів»(а.с.5-7).

Як вбачається з довідки Дніпропетровського обласного управління юстиції від 19.02.2002 року трудовий стаж ОСОБА_1 на посаді судді складає 28 років, 11 місяців, 22 дні.

Згідно витягу з особової справи ОСОБА_1 він звільнений з посади народного судді Амур-Нижньодніпровського районного народного суду м. Дніпропетровська згідно наказу від 21.06.1982 року №34 (а.с.104).

Згідно ч., ч. 1 та 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів»(в редакції, що діяла на момент правовідносин, що розглядаються) за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. За суддею зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру працюючого на відповідній посади судді. Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначені Конституцією України та вищевказаним Законом, як необхідні умови здійснення правосуддя. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості судів у разі прийняття змін до чинних законів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Щомісячне довічне грошове утримання це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Абз. третім п.1 Постанови Верховної Ради України від 15.12.1992 року №2863-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів»було визначено, що у разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»виключено вищевказаний абзац Постанови Верховної Ради України, однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 це виключення було визнано неконституційним, а, отже, вищевказана редакція діє з 22.05.2008 року.

Як вбачається з довідки відповідача, ОСОБА_1 у 2008 році виплачувалось згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 24.01.2007 року та розміру заробітної плати працюючого судді 3871,00 грн, щомісячне довічне грошове утримання, з урахуванням підвищення інваліду війни 1 групи, підвищення за особливі заслуги перед Україною та з урахуванням інфляції, у розмірі 3838,99 грн., в той час як розмір заробітної плати працюючого судді змінювався. За період 2008-2010 років щомісячне грошове утримання позивачу періодично перераховувалось у звязку зі зміною надбавок та даних по інвалідності(а.с.12, 13, 36-59, 98-102).

В той же час, на момент звернення позивача до відповідача у червні 2010 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 10.08.2010 року №БС-1159 заробітна плата, яка враховується при перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці складала 5668,25 грн. (а.с.93).

Отже, твердження відповідача про те, що підвищення заробітної плати не було не відповідає дійсності.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 11.10.2005 року №8-рп/2005 у п.2 визначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів»у взаємозвязку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України»треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Частиною 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.07.2010 року встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Із системного аналізу вище приведеного рішення Конституційного Суду України та ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно виплачуватися виходячи з заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, а прийняття нормативних актів, які б звужували існуючі гарантії незалежності суддів, складовою якої є належне матеріальне забезпечення, є порушенням норм Конституції України, яка гарантує судді ці права.

Враховуючи те, що виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці носить постійний характер, вказане утримання виплачується за заявою судді, який його отримує, перелік припинення виплати утримання чітко встановлений, колегія суддів при визначенні періоду нарахування (перерахування) грошового утримання вважає визначення кінцевого періоду недоцільним. Виходячи з цього, виплата щомісячного довічного грошового утримання повинна здійснюватися до зміни законодавства, що регулює призначення (перерахунок) цього виду грошового утримання або зміни обставин, які передбачені законодавством.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно прийнято рішення у частині зобовязання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно дост.43 Закону України «Про статус суддів»з урахуванням останньої зміни заробітної плати працюючих суддів, а саме з розміру заробітної плати 5668,25 грн., починаючи з 01.07.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір заробітної плати працюючого судді не є постійним, отже, неможливо здійснювати нарахування та виплату з одного конкретного розміру. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці підлягає перерахунку та виплаті відповідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області. В цій частині колегія суддів, вважає, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ч.2 ст.198, ч.1 ст.201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2010 року у справі №2-2110/10 змінити, абзац пятий резолютивної частини рішення виклавши у наступній редакції:

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням заробітної плати працюючого судді відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, починаючи з 01 липня 2010 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення тексту постанови.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: А.В. Суховаров