Справа № 826/20035/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа: № 826/20035/14

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу ( недоїмки ),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ( далі - відповідач ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2014 р. № Ф-1302 і від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем ( далі - ФОП ОСОБА_2 ) та перебуває на податковому обліку ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складений акт від 08.09.2014 року № 1088/17-04/.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки, позивачем було порушено пп. 16.1.2, 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки на загальну суму 99087,50 грн. і до не сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з суми заниженого чистого оподатковуваного доходу за вказаний період в розмірі 34383,30 грн.

Такі висновки податкового органу вмотивовані тим, що позивач у 2012-2013 роках завищив розмір задекларованих ним витрат, зокрема на придбання запчастин для автомобілів, та, відповідно, занизив чистий оподатковуваний дохід за цей період, наслідком чого стало заниження бази оподаткування єдиним внеском та заниження розмірів нарахованих і задекларованих у звітному періоді сум єдиного внеску.

На підставі висновків акту перевірки від 08.09.2014 року № 1088/17-04/ відповідачем ФОП ОСОБА_2 було виставлено вимогу від 08.09.2014 р. № Ф-1302 про сплату податкового боргу ( недоїмки ) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 34383,30 грн., яка була оскаржена позивачем у досудовому порядку до ГУ Міндоходів у м. Києві, однак, за результатами розгляду скарги залишена без змін.

Крім того, на підставі цього ж акту перевірки відповідачем були прийняті:

1) податкове повідомлення-рішення від 24.10.2014 р. № 1846/17-01, яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 22 294,70 грн., з яких 14863,13 грн. - за основним платежем і 7431,57 грн. - штрафні ( фінансові ) санкції;

2) податкове повідомлення-рішення від 24.10.2014 р. № 1847/17-01, яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 30100,50 грн., з яких 20067,00 грн. - за основним платежем і 10 033,50 грн. - штрафні ( фінансові ) санкції;

3) рішення від 24.10.2014 р. № 1845/26-59-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до ФОП ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосована штрафна санкція з єдиного внеску у розмірі 2500,46 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення від 24.10.2014 р. № 1846/17-01 і № 1847/17-01 та рішення від 24.10.2014 р. № 1845/26-59-17-01 були оскаржені ФОП ОСОБА_2 до суду та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2015 року у справі № 826/1384/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, визнані протиправними та скасовані.

05.12.2014 р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві позивачу було виставлено вимогу № Ф-25329-25 про сплату податкового боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 36883,76 грн., з яких 34383,30 грн. сума недоїмки за податковою вимогою від 08.09.2014 р. Ф-№1302, яка була виставлена позивачу раніше, та 2500,46 грн. - розмір штрафу.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правомірність обчислення ФОП ОСОБА_2 розміру витрат за 2012-2013 роки, зокрема на придбання запчастин для автомобілів, визначення суми доходу і вирахування з них єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за цей період встановлена в судовому порядку рішенням суду, яке набрало законної сили, що вказує на безпідставність виставлення відповідачем позивачу як податкової вимоги від 08.09.2014 р. Ф-№1302, так і вимоги від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25, яка включає в себе попередню вимогу та штраф за її невиконання.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI ( далі - Закон № 2464-VI ), Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. № 765 ( далі - Порядок № 765 ), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 455 ( далі - Інструкція № 455 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний, в тому числі, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% бази нарахування. Базою оподаткування є сума доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та сума доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід. Мінімальний розмір єдиного внеску має бути сплачений тільки в тому разі, якщо підприємець отримував дохід.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У п. 11 Порядку № 765 закріплено, що за даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо.

Пунктами 3, 4, 5 розділу ІІІ Порядку № 765 передбачено, що нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

Зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, розраховані територіальним органом Міндоходів, відображаються ним в інтегрованій картці платника за даними електронного реєстру повідомлень-рішень у частині узгоджених сум.

Суми нарахованих платежів за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються за тими самими кодами бюджетної класифікації, що й податки, збори, за якими здійснено такі нарахування. Суми єдиного внеску, нараховані до сплати за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються в інтегрованій картці відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності.

Відповідно до ч. 2, 3, 4, 9 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі ж якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно з п.п. 6.3, 6.4 Інструкції № 455, органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб-підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до органу доходів і зборів та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, законодавством регламентовано зобов'язання суб'єктів господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума якого визначається, відповідно до вимог Закону № 2464-VI, виходячи з розміру доходу, отриманого платником у відповідному звітному періоді.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що правильність обчислення позивачем показників його податкової звітності, задекларованих за 2012-2013 роки, зокрема обрахування витрат на автозапчастини та суми доходу, була встановлена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2015 року у справі № 826/1384/15, яка набрала законної сили, а отже, такі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, не підлягають доказуванню.

Крім того, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не були надані суду жодні належні та допустимі, у розумінні ст. 70 КАС України, докази, які б підтверджували зворотнє.

Таким чином, оскільки підставою для виставлення відповідачем ФОП ОСОБА_2 оскаржуваної податкової вимоги від 08.09.2014 р. № Ф-1302 були саме зазначені обставини, які спростовані в судовому порядку і таке рішення суду набрало законної сили, а друга оскаржувана податкова вимога від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25 виставлена позивачу з урахуванням суми недоїмки, визначеної у попередній вимозі від 08.09.2014 р. № Ф-1302, та штрафу за її несплату, то колегія суддів вважає, що оскаржувані вимоги податкового органу були винесені безпідставно, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.

Доводи апелянта про те, що у 2012-2013 роках ФОП ОСОБА_2 безпідставно включив до складу валових витрат витрати на придбання запчастин для автомобілів, у результаті чого занизив суму отриманого доходу, що спричинило недоплату єдиного внеску, апеляційний суд знаходить не обґрунтованими і такими, що спростовуються висновками рішення суду, яке набрало законної сили ( постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2015 року у справі № 826/1384/15 ), та не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України, доказами.

Посилання апелянта на правомірність виставлення ним позивачу вимоги від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25 судова колегія вважає безпідставними, не доведеними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованим і такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, із дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 29.07.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.