Справа № 357/3938/15-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/3938/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Шовкопляс О.П.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.

Петрика І.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та покладення обов'язку нарахувати та виплатити підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2014 року позивач за допомогою поштового зв'язку звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати бездіяльність відповідача щодо не здійснення їй нарахування та виплати з 1 січня 2014 року доплати до пенсії у відповідності до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною та зобов'язати відповідача провести їй з 1 січня 2014 року перерахунок та виплату доплати до пенсії з 01.01.2014.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області у здійсненні перерахунку та виплати пенсії відповідно до ст.ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 23.06.2014 по 15.08.2014, зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області перерахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 23.06.2014 по 15.08.2014 у розмірах, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених сум; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, сторони звернулися до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову за період з 01.01.2014 по 22.06.2014 та починаючи з 16.08.2015 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою повністю відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову щодо перерахунку пенсії.

Згідно частини першої ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач віднесена до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС

ОСОБА_3 письмово звернулася до відповідача з заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплату її пенсії у відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, пенсійний орган відмовив позивачу у задоволені такого звернення, оскільки підстави для перерахунку та проведення доплат відсутні.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення ОСОБА_3 звернулась за захистом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною другою ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, тобто на 1 мінімальну заробітну плату.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком. Виходячи із зазначеного вбачається, що позивач також має право на щомісячну додаткову пенсію в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Враховуючи офіційне роз'яснення права Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів соціальних виплат, яке надано Конституційним Судом України, положень Бюджетного кодексу України, якими визначено такі поняття як «закон про Державний бюджет України», «бюджетний період», колегія суддів приходить до висновку, що таке право Кабінету Міністрів України повинно надаватися Верховною Радою України у кожному бюджетному періоді шляхом відображення такого права у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В той же час, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7, якими установлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» опубліковано в газеті «Голос України» 02 серпня 2014 року № 146, отже набрав чинності 03 серпня 2014 року.

Із аналізу вказаних норм колегія суддів вважає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року. При цьому, лише з 01 січня 2014 року до набрання чинності зазначеним Законом відповідачем при розрахунку пенсії позивача мають застосовуватись положення ст. ст. 39, 50, 54 Закону №796-XII.

Таким чином, в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року позивач мав право на розрахунок пенсії, відповідно до вимог ст.ст. 39, 51 Закону №796-XII.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про необхідність перерахунку пенсії позивача, судом першої інстанції невірно визначено кінцеву дату періоду такого перерахунку - 15.08.2014, якою, як зазначено вище, є 02.08.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 2 названої статті, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову за період з 01.01.2014 по 28.05.2014, у зв'язку з тим, що позовну заяву направлено до суду тільки 29.11.2014, оскільки у даному випадку позовні вимоги за вказаний період необхідно залишити без розгляду.

Колегія суддів критично ставиться до посилань позивача на ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991, відповідно до якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної статті дає підстави вважати, що ця норма закону стосується лише вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини Пенсійного фонду України.

Не беруться до уваги посилання позивача на те, що про порушення своїх прав позивач дізналася з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 та листа відповідача від 19.12.2014 №639/П-01, оскільки пенсія є періодичною виплатою, яка виплачується щомісяця, а Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» був доведений до загального відому у встановленому законом порядку та набрав чинності 01.01.2014 року, а тому про порушення свого права позивач повинна була дізнатись у січні 2014 року, однак у визначений процесуальним законом строк до суду не звернулась.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Однак, клопотання позивача про поновлення пропущеного строку в матеріалах позовної заяви відсутнє та до матеріалів справи не додано.

Позивач також просить суд зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення абзацу сьомого пункту четвертого частини першої статті 163 КАС України та абзацу п'ятого пункту четвертого частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

З аналізу наведених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду. Вказане питання суд вирішує на власний розсуд, а тому позивач не вправі вимагати від суду прийняти таке рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року не було зобов'язано суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вимоги позивача та встановлення передбаченого ч. 1 ст. 267 КАС України судового контролю за виконанням судового рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності у позивача права отримувати пенсію, в розмірі, визначеному судовими рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.02.2011 по справі №2а-21136/2011 та від 18.03.2011 по справі №2а-26208/2011 безстроково, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Даними рішеннями суду (від 03.02.2011 та від 18.03.2011) покладено обов'язок на відповідача проводити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте з 23.07.2011р. змінилося законодавство щодо розміру пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, Законом України « Про державний бюджет України на 2011р.» встановлено, що у 2011р. норми і положення ст..ст.39,50,51,52,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011р.

На виконання цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011р. № 745 « Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала законної сили 23.07.2011р.

В 2012 та 2013 норми і положенняст..ст.39,50,51,52,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також застосовувалися в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_4 «Великода проти України» (Заява № 43331/12) чітко визначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою.

З огляду на зазначене рішення національного суду не може бути гарантією проти змін у законодавстві у майбутньому, з огляду на що посилання позивача щодо наявності у неї права отримувати пенсію, в розмірі, визначеному судовими рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.02.2011 по справі №2а-21136/2011 та від 18.03.2011 по справі №2а-26208/2011 безстроково, є помилковими

Таким чином, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову за період з 01.01.2014 по 28.05.2014 та в частині задоволення позовних вимог за період з 03.08.2014 по 15.08.2014, постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги за період з 01.01.2014 по 28.05.2014 залишити без розгляду, а у задоволенні позову за період з 03.08.2014 по 15.08.2014 відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183-3, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог за період з 03.08.2014 по 15.08.2014 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2014 по 22.06.2014 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та покладення обов'язку нарахувати та виплатити підвищення до пенсії за період з 03.08.2014 по 15.08.2014 відмовити повністю.

Позовні вимоги за період з 01.01.2014 по 22.06.2014 залишити без розгляду.

В іншій частині Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

І.Й. Петрик

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.