Справа № 815/2471/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2471/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

представника позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» (далі позивач, ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» на суму 149 416,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 74 708,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено про порушення контролюючим органом приписів п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України, які містять вимоги щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, а також про те, що висновки акта вказаної перевірки зроблені без урахування рішення суду, яке набрало законної сили і в якому суд встановив що в господарської діяльності контрагента позивача відсутні порушення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року адміністративний позов задоволений.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2015 року № (форми Р) про збільшення ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 224 124,00грн. (149416,00грн. за основним платежем, 74708,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

В апеляційній скарзі ДПІ у Приморському районі м. Одеси ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що основним видом діяльності, яким займається ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» є «інша допоміжна діяльність у сфері транспорту», поряд із цим, видами діяльності товариства є також - «неспеціалізована оптова торгівля» та «вантажний автомобільний, морський та річковий транспорт».

У межах здійснення своєї господарської діяльності ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» 03 березня 2014 року було укладено договори за №№ 1 та 2 з ТОВ «ЕЛЬФ» про надання останнім сюрвеєрських послуг, проведення незалежної кількісної та якісної оцінки при огляді автотехніки, а також надання транспортно-експедиторських послуг, брокерських послуг, пов'язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів позивача (т.1 а.с.98-101).

При цьому, позивачем при укладанні договорів було перевірено відомості щодо реєстрації ТОВ «ЕЛЬФ» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, знаходження на податковому обліку в податкових органах та наявності свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Факт отримання позивачем у березні 2014 року вказаних послуг за зазначеними договорами від контрагента ТОВ «ЕЛЬФ», а також здійснення розрахунків за отримані послуги підтверджуються належними чином оформленими та підписаними сторонами первинними документами, які відображені в податковому обліку, а саме: заявками до договорів, актами надання послуг, рахунками, оборотно-сальдовими відомостями, СМR, звітів сюрвеєра, податковими накладними (т.1 а.с.28-73,102-250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с.1-6).

ДПІ у Приморському районі м. Одеси в період із 29 грудня 2014 року по 06 січня 2015 року проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року.

За результатами перевірки 16 січня 2015 року складено акт №407/15-53-22-3/36553339 (далі Акт перевірки), у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 149 416,05 грн.

Як вбачається з Акта перевірки, висновок про наявність порушення податкового законодавства з боку позивача у вигляді завищення останнім податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «ЕЛЬФ», зроблено з огляду на наявність акта ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 07 липня 2014 року №312/10-13-22-03/19423329 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року.

На думку контролюючого органу, зазначений акт свідчить про те, що господарські операції з надання послуг позивачу не мають реального характеру та спрямовані на здійснення операцій з метою штучного формування податкового кредиту, а тому первинні документи не підтверджують фактичність здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЕЛЬФ».

Враховуючи встановлені Актом перевірки обставини, ДПІ у Приморському районі м. Одеси 30 січня 2015 року прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким збільшила суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» на суму 149 416,00 грн. та застосувала штрафні санкції в розмірі 74 708,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та відповідно скасовуючи податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перевіркою контролюючого органу не встановлено факту безтоварності господарської операції з придбання позивачем послуг у вищезгаданого контрагента, тому зазначені обставини дали позивачу, передбачене податковим законодавством, право для формування податкового кредиту, внаслідок придбання вказаних послуг у відповідному податковому періоді.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Питання, пов'язані з формуванням позивачем податкового кредиту, врегульовано ст.198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм, необхідною умовою для включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість є фактичність здійснення та підтвердження належним чином складеними первинними документами господарської операції, що відображає її реальність, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси при проведенні перевірки ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» не зазначила в акті перевірки невідповідність або недійсність первинних документів.

Представник ДПІ у Приморському районі м. Одеси в апеляційній скарзі заявив, що судом не взято до уваги акт ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 07 липня 2014 року №312/10-13-22-03/19423329 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року.

Представником контролюючого органу було вказано на те, що при перевірці позивача була використана інформація з вищевказаного акта та встановлено відсутність трудового ресурсу, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності. У звязку з чим, вони дійшли висновку, що діяльність ТОВ «ЕЛЬФ» має ознаки фіктивності.

Колегія суддів проаналізувавши дані доводи представника апелянта бажає зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 затверджено «Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок». Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011року №236 затверджено «Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок».

Згідно з п.п.4.4 п.4 Методичних рекомендацій, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у звязку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу ДПС забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки по суті є актом про неможливість з'ясування реальності та повноти відображення господарських операцій в обліку платника податків, у звязку з чим такий акт виключає можливість викладання в ньому висновків щодо змісту господарської діяльності платника податків. До того ж, форма акта про неможливість проведення зустрічної звірки (Додаток 3 до вказаних Методичних рекомендацій) не передбачає графи, в якій би викладалися такі висновки, натомість передбачає конкретизацію податкової інформації, яка стосується господарської діяльності платника податків (додаток 3, графа 15 акта).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що отримання податковим органом акта про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому викладено висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. До того ж, акт перевірки контрагента чи акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиційного значення при розгляді справи судом, та не має статусу документа, що достовірно та безумовно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Також, неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача не може розцінюватися як свідчення необґрунтованості податкової вигоди платника, адже чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит за результатами зустрічної звірки його постачальника, з повнотою відображенням ним у податковій звітності господарських операцій та зі сплатою ним податкових зобов'язань. У свою чергу, платник податків не зобов'язаний перевіряти дотримання його постачальником податкової дисципліни, на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Крім цього, акт ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 07 липня 2014 року №312/10-13-22-03/19423329 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року був предметом розгляду в іншій судовій справі, яка пройшла першу, апеляційну та касаційну судові інстанції, рішеннями, яких було визнано дії податкового органу щодо проведення зустрічної звірки, за результатами якої складений даний акт протиправними (т.3 а.с.7-19).

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.1 ст.72 КАС України).

Фактично, апеляційна скарга побудована лише на даному акті, жодного зауваження щодо первинної документації представником податкового органу не зроблено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський