Справа № 31941/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2011 р. справа № 2-340/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Уханенка С.А. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року

у справі № 2-340/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії «дітям війни», -

В с т а н о в и л а :

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року вимоги позивача задоволено частково, визнано неправомірними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., та з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 14.05.2010 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком і зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., та з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 14.05.2010 р. з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та різниці, яка була сплачена у цей період відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В іншій частині вимог судом позивачу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та направити справу на новий розгляд

Апеляційна скарга відповідача мотивована не врахуванням положень Законів України про Держаний бюджет на відповідний рік, компетенції органів Пенсійного фонду України, відсутності фінансування даного виду видатків та не урегульованості на законодавчому рівні питання щодо механізму виплати підвищення до пенсії дітям війни, а також тим, що у 2008 році було визначено розмір підвищення до пенсії дітям війни. Підставою для направлення справи на новий розгляд, відповідач вважає те, що судом першої інстанції не було зясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги територіального органу ПФУ виходячи з нижченаведених підстав

Судом першої інстанції зясовано, що позивач по справі має статус «дитини війни», що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу ПФУ щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірах визначених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.).

Тобто, відповідачем у справі не оспорюється статус позивача як «дитини війни»та його право на отримання підвищення до пенсії, що передбачене у статті 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., спірним є розмір виплати позивачу підвищення до пенсі, встановленої статтею 6 Закону

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість звуження змісту права особи зі статусом «дитина війни»на гарантований державою соціальний захист та про обовязок держави в особі відповідача по справі забезпечити належний її матеріальний рівень.

Наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основною нормативною базою, що Наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки суди при вирішенні справ даної категорії повинні дотримуватися положень Конституції Укра їни та інших правових актів, за якими визначено юридичну силу нормативно-правових актів, приписів частини чет вертої статті 9 КАС України, згідно якої, у разі невідповід ності нормативно-правового акта Кон ституції України, закону України, …або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а також зобовязанні виходити із загаль них засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами.

Отже, у даних спірних правовідносинах основною нормативною базою, що регулює питання соціального захисту дітей війни, є Конституція України, Закон України від 18.11.2004 № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни»(далі по тексту Закон від 18.11.2004 № 2195-IV), і інші акти міжнародного та національного законодавства, якими передбачено ряд пільг, допомоги та гарантій особам, на яких поширюється їх дія, зокрема, визначено розміри виплати щомісячного підвищення до пенсії. За принципом превалювання спеціальної норми над загальною, положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни»є спеціальною нормою у галузі законодавства соціального захисту дітей війни, і відповідно саме цей Закон має у зазначеній справі пріоритет застосування

Також колегія суддів вважає правильним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, яким у спірний період часу регулювалися правовідносини між позивачем та УПФУ, та норм процесуального права стосовно визначення способу захисту порушених відповідачем прав позивача, і не застосування до спірних правовідносин негативних наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає за неможливе залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції не врахував, що позивач в уточнених позовних вимогах, просить визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги дитині війни, починаючи з січня 2009 року по день винесення судового рішення.

Усі наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать загальному принципу дії нормативного акту у часі і пріоритетності тієї норми, яка стала діяти пізніше.

Так, дійсно Законами про Державний бюджет України протягом 2006 - 2008 років до Закону від 18.11.2004 № 2195-IV вносилися зміни, якими зупинялася дія статті щодо цієї виплати та встановлювалися інші, менші від визначених указаною нормою, розміри. Проте, відповідно до рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України окремі зміни, внесені законами про Державний бюджет на відповідні роки, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

У період 2009 року та у 2010 році визначений статтею 6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір підвищення до пенсії дітей війни не змінювався, отже, нарахування та виплата позивачу щомісячного підвищення до пенсії, повинно було здійснюватися відповідачем згідно до приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленого законом на час виплати.

Та обставина, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами не може слугувати підставою для виплати позивачу щомісячного підвищення до пенсії у розмірах менших ніж 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни»залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із змісту статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у якій йдеться саме про «мінімальний розмір пенсії за віком», який встановлюється лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та відсутність іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, колегія суддів не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»з огляду на частину третю цієї статті. Наявність вказаної норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не можу бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р № 1261, основними завданнями Пенсійного фонду є керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Відповідно до зазначених завдань Пенсійний фонд України, організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах і районах у містах щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; проведення правильності призначення (перерахунку) і виплати пенсій та інших виплат; здійснює в межах своїх повноважень контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій.

Згідно з пунктом 15 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, отже, є відповідачем у справах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій за позовами дітей війни.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, призначення (здійснення перерахунку) і виплату пенсії та інших виплат відповідно до чинного законодавства забезпечують управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах, що відповідно свідчить про помилковість доводів апелянта про те, що на нього не можуть бути покладені обовязки по виплаті позивачу підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 6 Закону від 18.11.2004 № 2195-IV

Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу, також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно доводи апелянта в наведеній частині скарги є безпідставними.

Апеляційний суд будучи позбавленим вийти за межі позовних вимог позивача у цій справі з огляду на те, що справу розглянуту в порядку ЦПК який обмежує дії суду заявленими позивачем вимогами та принципом змагальності сторін, водночас, з урахуванням встановленого у справі факту порушення прав позивача стосовно отримання підвищення до пенсії у розмірі визначеному законом, вважає за необхідне звернути увагу територіального органу ПФУ на те, що: позивач не позбавлений статусу «дитина війни», тобто не змінилися обставини з урахуванням яких позивачу призначене, нараховується та виплачується підвищення до пенсії; а на законодавчому рівні до теперішнього часу не вносилося змін до редакції ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо розміру підвищення до пенсії, і за змістом якої встановлено підвищення пенсії «дітям війни»на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зазначене свідчить про те, що незалежно від змісту судового рішення, відповідач субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на підставі та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, у вищенаведеній частині постанова суду підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови. Задля зрозумілості при виконанні судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне викласти абзац другий та третій постанови суду першої інстанції в іншій редакції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист його прав за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008, і прийняти в цій частині нову постанову про задоволення вимог.

Викласти абзац другий постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року у наступній редакції:

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01 січня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком- неправомірними.

Викласти абзац третій постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року у наступній редакції:

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату пенсії та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. та з 01.01.2011р. по 01.02.2011р. з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та різниці, яка була сплачена у цей період відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

В іншій частині постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Д.В. Чепурнов