Справа № 296/2767/15-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сингаївський О.П.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" липня 2015 р. Справа № 296/2767/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Майора Г.І.

Шевчук С.М.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської міської ради на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "07" травня 2015 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Подік" до Житомирської міської ради про визнання рішення незаконним ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Приватне підприємство "ПОДІК" ( далі- ПП "ПОДІК" позивач) звернулось в суд з позовом до Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення Житомирської міської ради "Про затвердження нових розмірів річної орендної плати та приведення у відповідність договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення" від 24.01.2013 р. № 498 в частині затвердження нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки по майдану Смолянському, 3 в Житомирі, яка знаходиться в користуванні позивача за договором оренди від 19 жовтня 2005 року.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 07 травня 2015 року позов задоволено. Рішення Житомирської міської ради за № 498 від 24.01.2013 р. в частині затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,3491 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, майдан Смолянський, 3 - визнано незаконним.

В апеляційній скарзі Житомирська міська рада порушує питання про скасування постанови та закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як встановив суд, 19 жовтня 2005 року Житомирська міська рада (орендодавець) та Приватне підприємство "ПОДІК" (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки (арк.справи 4), відповідно до п.1 якого орендодавець на основі рішення 26 сесії Житомирської міської ради 4 скликання від 29 вересня 2005 року № 553 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промисловості, яка знаходиться за адресою: м.Житомир, майдан Смолянський, 3

Як встановлено п.2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3491 га, в тому числі під будівлями та спорудами - 0,1112 га, під проходами, проїздами та площадками - 0,2349 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 419 821,66 грн. (п.3 договору).

Орендна плата, згідно до п.5 договору, вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої становить: 6297,32 грн. в рік.

Рішенням Житомирської міської ради від 05.09.2007р. №369 затверджено матеріали коригування технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок міста Житомира, що виготовлена в 2006 році. Рішенням Житомирської міської ради від 21.11.07 № 456 введено в дію нові розміри плати за земельні ділянки в місті Житомирі, які вступили в силу з 01.01.2008 року.

Оспорюваним рішенням Житомирської міської ради від 24.01.2013р. № 498 "Про затвердження нових розмірів річної орендної плати та приведення у відповідність договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення" у зв'язку з введенням в дію з 01.01.2008р. нових розмірів плати за землю для юридичних осіб та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності відповідно до рішень Житомирської міської ради від 05.09.2007р. №369 "Про затвердження матеріалів коригування технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок міста", від 29.09.2005р. № 557 "Про затвердження Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі", від 21.11.2007р. № 456 "Про введення в дію нових розмірів плати за земельні ділянки та приведення у відповідність діючих договорів оренди у місті Житомирі" затверджено нові розміри нормативної грошової оцінки та орендної плати за використання земельними ділянками на умовах оренди в м. Житомирі землекористувачам згідно переліку. Зокрема, підпунктом 1.20 пункту 1, для ПП "ПОДІК" (договір оренди земельної ділянки площею 0,3491 га по майдану Смолянському, 3 в м.Житомирі від 19.10.2005р.. № 34) встановлено: нормативна грошова оцінка становить 1 407 634,69 грн.; орендна плата становить 77 230, 80 грн. в рік. Коефіцієнт співвідношення орендної плати до земельного податку при цьому становить 4,125.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення міської ради не відповідає вимогам закону, оскільки внаслідок прийняття рішення, фактично, в односторонньому порядку внесено зміни до договору щодо розміру орендної плати.

Між тим, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач оспорює правомірність рішення Житомирської міської ради від 24.01.2013р. № 498 "Про затвердження нових розмірів річної орендної плати та приведення у відповідність договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення" з підстав порушення встановленої законом процедури прийняття .

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо суті спірних відносин, відтак, не з'ясував всіх обставин справи, не встановив дійсні права та обов'язки сторін, не надав належної оцінки правовідносинам, що склалися між сторонами спору, їх відповідність законодавству, тому ухвалене ним рішення не може вважатися законними і обґрунтованими у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам справи та правовідносинам, що виникли, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і гарантується місцеве самоврядування, що є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (статті 1, 7, частина перша статті 140 Основного Закону України).

Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Основного Закону України). Акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

За правовою позицією Конституційного Суду України предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року №6-рп/2002). Зокрема, згідно з цим законом до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин відповідно до закону (пункт 34 частини першої статті 26).

Конституційний Суд України вважає, що системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Наведене викладене в пунктах 3.1., 3.2., 4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України від 01.04.2010 № 10-рп/2010 Справа № 1-6/2010.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. За змістом статті 23 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Суд встановив, що, реалізовуючи надані повноваження в земельних правовідносинах, міська рада прийняла рішення, у зв'язку з прийняттям якого між сторонами виникли спірні правовідносини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відповідач у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, на якого Конституцією та законами України покладені обов'язки щодо передання у власність, надання в постійне користування та оренду, продажу, викупу земельних ділянок, припинення права користування та права власності на ці земельні ділянки.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України спір, який виник між сторонами по даній справі, є публічно-правовим, а тому суд дійшов правильного висновку про належність розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги щодо непоширення юрисдикції адміністративних судів на правовідносини, що виникли, є помилковою.

Що стосується правомірності оскаржуваного рішення міської ради, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також; на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч.1-2 ст.20 Закону).

Згідно зі ст.23 Закону України «Про оцінку земель», технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

З аналізу зазначених правових положень вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які в установленому порядку отримали ліцензію, за результатами якої складається технічна документація та звіт, які затверджуються рішенням сільської, селищної, міської ради.

Питання про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок в межах населених пунктів, віднесено до виключної компетенції відповідної сільської, селищної міської ради, за результатами якого приймається рішення.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави і для висновку, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а отже і функціональний коефіцієнт окремої земельної ділянки) затверджується міською радою.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок не може ототожнюватися зі зміною розміру орендної плати, а є лише її передумовою. Невнесення сторонами договору оренди землі змін до його умов в частині, що встановлюються у законодавчому порядку, не звільняє сторін від обов'язку їх виконання, оскільки відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. (Відповідну правову позицію викладено також у постановах Верховного Суду України від 20.08.2013 та від 03.12.2013 по справі № 5009/3430/12.

Згідно статей 13,18 Закону України "Про оцінку землі", обов'язковим є проведення нормативно грошової оцінки земель у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності і нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Постановою КМУ від 23.03.1995 р. № 213 затверджено Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

У разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отож, для запровадження нового розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, відповідач зобов'язаний був дотриматись такої процедури:

прийняти рішення про проведення оцінки земель; доручити її проведення юридичній особі, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою;

прийняти рішення про затвердження звіту та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що мала б бути складена юридичною особою, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою та якій доручено проведення оцінки земель;

забезпечити формування витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Натомість, з наявних у справі доказів та пояснень представника відповідача вбачається, що при запровадженні спірним рішенням від 24.01.2013 р. №498 (п.1.20) нового розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, наданої на умовах оренди позивачу та орендної плати за користування цією ділянкою, відповідач не приймав рішень про: проведення оцінки такої земельної ділянки; затвердження звіту та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок та відповідно не забезпечив формування витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За таких обставин, відповідачем при прийнятті п. 1.20 спірного рішення не було дотримано положень, обумовленого законодавства, щодо порядку запровадження нового розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, наданої на умовах оренди позивачу.

Водночас, колегією суддів враховано, що відповідно до підпункту 271.1.1 п. 271.1 ст. 271, пунктів 288.4., 288.5 ст.288 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року щороку розраховує Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відомості щодо якого не пізніше 15 січня поточного року доводяться до відома центрального органу державної податкової служби і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (ст. 289 Податкового Кодексу України).

За наведених положень законодавства, визначена в установленому порядку нормативна грошова оцінка земельної ділянки може бути лише збільшена на визначений Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, коефіцієнт індексації.

Жодних інших підстав для коригування, визначеної та затвердженої в установленому порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки чинне законодавство не передбачає.

Додані (на підтвердження правомірності прийняття відповідачем спірного рішення) до матеріалів справи розрахунки нової нормативно-грошової оцінки не містять будь-яких посилань щодо наявності затвердженого в установленому порядку звіту та технічної документації , якою запроваджено нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Не містять такі розрахунки і відомостей щодо застосування коефіцієнта індексації. Зазначені розрахунки лише вказують про запровадження нового розміру нормативно грошової оцінки- 1 407 634,69 грн.

В ході розгляду апеляційної скарги, відповідачем також не надано обґрунтованих пояснень підстав названого коригування розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки та запровадження нового - збільшеного розміру нормативно грошової оцінки.

Отож, в супереч положенням ч. 2 ст. 71 КАС України, позивач не довів правомірності запровадження збільшеного розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Крім того, у рішенні №498 міська рада зазначає, що рішення прийняте відповідно до ряду рішень Житомирської міської ради, в тому числі і рішення від 29.09.2005 № 557 " Про затвердження Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній або комунальній власності".

Між тим, відповідно до рішення міської ради від 08.04.09 № 956 "Про затвердження Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній або комунальній власності" визнано такими, що втратили чинність, рішення міської ради від 29.09.2005 № 557 "Про затвердження "Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній або комунальній власності", від 06.02.2008 № 560 Про внесення змін та доповнень в рішення Житомирської міської ради від 29.09.2005 № 557 " Про затвердження Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній або комунальній власності".

Відповідач не подав суду доказів на підтвердження повідомлення позивача про прийняте рішення та про можливість отримання витягу з технічної документації.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті Житомирською міською радою рішення від 24.01.2013р. № 498 "Про затвердження нових розмірів річної орендної плати та приведення у відповідність договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення" порушена процедура прийняття, тим самим, порушено права позивача ( орендаря земельної ділянки), якому не надано можливості ознайомитись як і з самим рішенням суб'єкта владних повноважень, так і з підставами для прийняття такого рішення ( витяг з технічної документації).

На підставі наведеного, п. 1.20 зазначеного рішення суб'єкта владних повноважень слід визнати протиправним та скасувати з наведених мотивів.

Що стосується висновків суду першої інстанції, викладених у постанові, то колегія суддів з ними не погоджується з наступних підстав.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору

Відтак, п.1.20 рішення Житомирської міської ради від 24.01.2013р. № 498 "Про затвердження нових розмірів річної орендної плати та приведення у відповідність договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення" не є змінами до договору щодо розміру орендної плати, а лише є підставою для ради розпочати процедуру внесення змін до договору оренди.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч зазначеним положенням КАС України, не довів правомірності власних дій щодо прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог .

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову з викладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити частково, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "07" травня 2015 р. в частині визнання незаконним рішення Житомирської міської Ради № 498 від 24 .01.2013 року щодо затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться за адресою майдан Смолянський, 3 у м.Житомирі- скасувати.

Постановити у вказаній частині нове рішення, яким п.1.20 рішення Житомирської міської Ради №498 від 24.01.2013 року щодо затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться за адресою майдан Смолянський,3 у м.Житомирі- визнати протиправним і скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Г.І. Майор

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" липня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне підприємство "Подік" м-н Смолянський,3,м.Житомир,10002

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська міська рада майдан ім.С.П. Корольова, 4/2,м.Житомир,Житомирська область,10014

4-третій особі: - ,