Справа № 26197/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2011 р.справа № 2а-2824/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання: Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання противними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 липня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області , відповідно до якого просив визнати протиправним та скасувати п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області від 30.04.2010р. № 424 «Про порушення службової дисципліни працівниками УДАІ УМВС та покарання винних»та наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області № 190 о/с від 07.05.2010р. «По особовому складу»і поновити його на роботі в органах внутрішніх справ. Зобовязати відповідача виплатити йому грошове утримання за вимушений прогул ( а.с.3-5).

Відповідач проти позову заперечував..

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його адміністративний позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржувана постанова не відповідає положенням ст..159 КАС України. Суд першої інстанції не дослідив і не надав оцінки показам ряду інспекторів ( ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6В.), які підтвердили, що він звертався до них з проханням перерахувати на банківський рахунок кошти для власних потреб, але з умовою їх повернення. Вказані докази спростовують пояснення ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9 про вимагання з його боку у них грошових коштів за обіцяне лояльне ставлення до них при проведенні ним перевірок, хоча в матеріалах справи наявні доповідні записки. На підставі яких вказані особи притягувались до дисциплінарної відповідальності. Суд безпідставно не прийняв до уваги його пояснення про те, що на час складання акту про відмову від ознайомлення з наказом № 424 від 30.04.2010 року та отримання документів, він знаходився на лікарняному і ніхто не мав права примушувати його в період непрацездатності знайомитись з наказом та іншими документами. Також суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги той факт, що наказ № 190 о/с від 07.05.2010 року був прийнятий до 10-00 ранку, тобто, до того часу, як він прибув на місце служби, і причина відсутності на робочому місці відповідачу відома не була. Вказане свідчить на відверте нехтування відповідачем приписів Закону.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу задовольнити, з підстав у ній зазначених, вважає, що вона є обгрунтованою та такою, що відображає фактичні обставини справи. При цьому підтвердив суду апеляційної інстанції, що письмо відповідача не попереджав, що знаходиться на лікарняному з 07 травня 2010 року та лікарняний лист відповідачу не здавав, вважаючи це недоцільним, оскільки 07.05.2010 року його повідомили, що з указаного часу виданий наказ по особовому складу про його звільнення . Лікарняний лист ним був предявлений у суді першої інстанції при розгляді справи по суті, до УМВС він його не здавав, вважаючи це недоцільним.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Пояснив, що у них наявний лише лікарняний лист позивача, відповідно до якого останній зобовязаний приступити до роботи 07 травня 2010 року. Ніяких рапортів або іншого письмових сповіщень щодо перебування на лікарняному листі з 07 травня 2010 року ОСОБА_1 не надавав, як не надавав і лікарняного листа. Лише в суді першої інстанції вони дізнались, що позивач перебував на лікарняному по догляду за дитиною з 07.05.2010 до 15.05.2010 року, однак до цього часу лікарняний лист до УМВС не надходив, а тому відсутні підстави для зміни дати звільнення позивача з роботи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до положень ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 02.04.1996 року працював в органах МВС, а з 04.07.2008 року займав посаду старшого інспектора з адміністративної практики управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в області. У звязку з надходженням 28.04.2010 року до відділу внутрішньої безпеки у Кіровоградській області СВБ ГУБОЗ МВС України заяв від ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9І на неправомірні дії ОСОБА_1 про вимагання з його боку у них грошових коштів, 29.04.2010 було проведено службове розслідування. В ході службового розслідування із пояснень ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9І встановлено, що протягом 2009 року ОСОБА_1, який безпосередньо здійснював перевірку їх службової діяльності та приймав щомісячні звіти про основні показники роботи підрозділу, зловживаючи службовим становищем, вимагав та отримував від них грошову винагороду. Свої пояснення вказані свідки підтвердили і в судовому засіданні та продемостровували відповідні СМС-повідомлення від позивача щодо вимогання коштів. ОСОБА_1 підтвердив суду, що йому належить СІМ-карта з телефонним номером, з якого відправлялись вказані СМС-повідомлення, але він у ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9І отримував кошти для проведення ремонту у власному кабінеті на умовах їх повернення, оскільки відповідачем йому не було забезпечено належні умови для праці.

На підставі матеріалів службового розслідування 30.04.2010 р. відповідачем прийнято наказ №424 «Про порушення службової дисципліни працівниками УДАІ УМВС та покарання винних»про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, за нехтування інтересами служби, зловживання службовим становищем з метою власного збагачення, свідоме ігнорування вимог МВС України та УМВС в області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних вчинків. (а.с.32)

На підставі вищевказаного наказу, подання про звільнення, атестаційного листа наказом від 07.05.2010 р. №190 о/с згідно з п. 64 «є»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_1 - інспектора сектору адміністративної практики управління Державної автомобільної інспекції міліції громадської безпеки УМВС України в області звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил з 07 травня 2010 року. (а.с.44)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки одержував грошові кошти від своїх підлеглих в обмін на обіцяне лояльне ставлення до них, то це свідчить про допущення ним дисциплінарного порушення, яке виявилося у нехтуванні інтересами служби, зловживання службовим становищем з метою власного збагачення, свідомому ігноруванні вимог МВС України та УМВС в області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних вчинків, а тому підстави для визнання наказів про звільнення протиправними відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до присяги, затвердженої Постановою КМУ №382 від 28.12.1991, працівник органів внутрішніх справ зобовязується бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, захищати від протиправних посягань життя, здоровя, права і свободи громадян, громадський порядок.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію»міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Пунктом 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що за порушення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до п.»є»ст.. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни;

Суд першої інстанції всебічно та повно зясував обставини справи та дійшов вірного висновку про те, що отримуючи від підлеглих ( ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9І.) грошові кошти в обмін на обіцяне лояльне ставлення до них , є порушенням службової дисципліни та Присяги працівника органів внутрішніх справ України , дискредитує авторитет працівника міліції та органів внутрішніх справ в очах суспільства

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив і не надав оцінки показам ряду інспекторів ( ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6В.), які підтвердили, що він звертався до них з проханням перерахувати на банківський рахунок кошти для власних потреб, але з умовою їх повернення , а тому відсутні докази про вимагання з його боку у ОСОБА_7.ОСОБА_8, ОСОБА_9 грошових коштів, визнається колегією суддів безпідставним та таким, що спростовується вищенаведеними доказами, в тому числі матеріалами службового розслідування , та фактично, поясненнями самого позивача, який підтвердив, що отримував від указаних осіб грошові кошти на ремонт кабінету. Факт повернення вказаних коштів позивач ніякими доказами не підтвердив. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи свідчить лише про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_1, але не означає відсутності обставин, що свідчать про порушення останнім службової дисципліни.

Також безпідставними визнаються посилання позивача на те, що наказ № 190 о/с від 07.05.2010 року був прийнятий до 10-00 ранку, тобто, до того часу, як він прибув на місце служби, і причина відсутності на робочому місці відповідачу відома не була, що є порушенням Закону, так як наказ видавався у період його непрацездатності і мав виконуватись лише після його прибуття до проходження служби, оскільки сам позивач підтвердив у судовому засіданні, що рапорту про те, що він знаходиться на лікарняному з 07.05.2010 року, він не писав, письмово керівництво не сповіщав і взагалі лікарняний лист до УМВС України в Кіровоградській області не здавав, він до цього часу знаходиться у нього. До відповідача ним здано лише лікарняний, відповідно до якого він мав приступити до роботи 07 травня 2010 року. За таких обставин дії відповідача щодо видання наказу № 190 о/с від 07.05.2010 року про звільнення позивача саме з 07 травня 2010 року були правомірними, узгоджувались положеннями Дисциплінарного статуту та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу.

Таким чином, судом першої інстанції правильно дана правова оцінка встановленим обставинам по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 18 лютого 2011 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим