Справа № 826/6388/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року № 826/6388/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Мазур А.С., суддів: Літвінової А.В., Кротюка О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства фінансів України
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства фінансів України, які виявилися у розгляді скарги 17.02.2015 без присутності позивача;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України, яка виявилася у не пересиланні звернення від 13.10.2014 у частині, що не входить до його повноважень, відповідному органу чи посадовій особі;

- визнати протиправними дії Міністерства фінансів України, які виявилися у розгляді звернення від 13.10.2014 у термін більше п'ятнадцяти днів (одного місяця) від дня його отримання;

- зобов'язати Міністерство фінансів України провести розгляд скарги від 17.02.2015 у присутності позивача;

- зобов'язати Міністерство фінансів України переслати звернення від 13.10.2014 у частині, що не входить до його повноважень, відповідному органу чи посадовій особі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.08.2014 звернувся до Міністерства фінансів України зі зверненням, у якому просив надати роз'яснення щодо визначених у ньому питань. Листом від 02.09.2014 № 31-11410-08/23-2470/2535 відповідач на зазначене звернення надав відповідь по суті та, разом з тим, у ній вказав, що відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 446, надання роз'яснень стосовно одержання довгострокового векселя в іноземній валюті при здійсненні експортних операцій та застосування фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в іноземній валюті до повноважень Міністерства фінансів України не належить. Оскільки зазначена відповідь позивача не задовольнила, він 13.10.2014 знову звернувся до Міністерства фінансів України, на що отримав відповідь листом від 17.11.2014 № 31-11410-08/23-3024/1/3021, у якій вказано, що консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства надають контролюючі органи, а докладне роз'яснення решти поставлених у запиті ОСОБА_1 питань було вже надано.

Так як, на думку позивача, його звернення не потребувало додаткового вивчення і мало бути вирішено в п'ятнадцятиденний строк, окрім того, частина звернення, яка не входила до повноважень відповідача, мала бути переслана за належністю відповідному органу чи посадовій особі, 17.02.2015 він звернувся до Міністерства фінансів України зі скаргою, у якій, крім зазначеного в ній, просив провести її розгляд у присутності скаржника.

Листом від 19.03.2015 № 31-11401-08/23-495/675 відповідач повідомив ОСОБА_1, що відповідь на звернення від 01.07.2014 та від 13.10.2014 Міністерством фінансів України було надано по суті.

Позивач зазначає, що розглядаючи звернення від 13.10.2014 у термін більше п'ятнадцяти днів від дня його отримання, не переславши звернення від 13.10.2014 у частині, яка не входила до повноважень відповідача за належністю відповідному органу чи посадовій особі, розглядаючи скаргу від 17.02.2015 без його присутності, відповідач порушив низку чинних правових норм, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечив та вказав, що згідно зі ст. ст. 19 та 20 Закону України «Про звернення громадян» Міністерство фінансів України в межах компетенції у місячний термін від дня надходження звернення письмово повідомило позивача про результати розгляду заяв від 01.08.2014 та 13.10.2014 щодо деяких питань з бухгалтерського обліку та надало відповідь по суті прийнятого рішення 02.09.2014 № 31-111410-08/23-2480/2535 та 17.11.2014 № 31- 11410-08/23-3024/1/3021.

Крім того, вказав, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і чим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, про що було письмово повідомлено позивача листом від 19.03.2015 №31-11410-08/23-495/675. Також зазначив, що в Міністерстві фінансів України засідання для розгляду заяв та скарг не проводяться.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 01.08.2014 направив до Міністерства фінансів України звернення, у якому просив надати роз'яснення чи потрібно виписувати довіреність при здійсненні операцій з імпорту та експорту; чи може бути одержаний при здійсненні експортних операцій довгостроковий вексель в іноземній валюті; якщо так, то чи має у цьому випадку надаватися довіреності на його отримання; якщо так, то чи можливо вести облік довгострокових векселів одержаних в іноземній валюті при здійсненні експортних операцій на субрахунку 182 «Довгострокові векселі одержані» рахунка 18 «Довгострокова дебіторська заборгованість та інші необоротні активи». Разом з тим, вказав, що відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу (за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів) та просив надати роз'яснення: чи може зазначене покарання застосовуватися за порушення норм з регулювання обігу готівки в іноземній валюті; якщо ні, то якими законодавчими/нормативними документами визначено покарання за порушення норм з регулювання обігу готівки в іноземній валюті.

Крім того, позивач у своєму зверненні вказав, що постановою Кабінету міністрів України від 02.03.1993 № 158 затверджено Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), яке деталізує проведення інвентаризації. У той же час існує наказ Міністерства фінансів України «Про Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» від 11.08.1994 р. №69. Враховуючи зазначене вище, просив надати роз'яснення чи може застосовуватися зазначена вище Постанова Кабінету міністрів України нарівні з Інструкцію № 69 іншими (недержавними) підприємствами.

Листом від 02.09.2014 № 31-11410-08/23-2470/2535 відповідач на зазначене звернення позивача щодо деяких питань з бухгалтерського обліку в межах повноважень надав відповідь, у якій, крім іншого, вказав, що відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 446, надання роз'яснень стосовно одержання довгострокового векселя в іноземній валюті при здійсненні експортних операцій та застосування фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в іноземній валюті до повноважень Міністерства фінансів України не належить.

Вищезазначена відповідь позивача не задовольнила, тому він 13.10.2014 знову звернувся до Міністерства фінансів України, та просив надати роз'яснення з визначених у зверненні питань.

Міністерство фінансів України листом від 17.11.2014 № 31-11410-08/23-3024/1/3021 надало ОСОБА_1 відповідь, у якій повідомило, що консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства надають контролюючі органи.

Разом з тим, у даному листі зазначено, що докладне роз'яснення решти поставлених у запиті ОСОБА_1 питань було вже надано листом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 31-11410-08/23-2470/2535.

За тим, 17.02.2015 позивач, не погоджуючись із вищевказаними відповідями, звернувся до відповідача зі скаргою, у якій зазначив, що працівники Міністерства фінансів України усунулися від виконання обов'язків, оскільки вважає, що роз'яснення на вищезазначені звернення не були надані. Окрім того, позивач скаржився на те, що в частині інших питань, звернення не було надіслане за належністю відповідному органу чи посадовій особі, на що відповідачем листом від 19.03.2015 № 31-11410-08/23-495/675 надано відповідь, з якої убачається, що роз'яснення щодо питань, порушених у зверненнях ОСОБА_1, були надані по суті.

Зазначену скаргу позивач просив розглядати у його присутності, чого, як не заперечується відповідачем, зроблено не було.

Проте, позивач вважає дії відповідача протиправними, оскільки його звернення від 13.10.2014 розглядалося у термін більше п'ятнадцяти днів від дня його отримання; вказане звернення в частині, яка не входила до повноважень відповідача не було перенаправлено за належністю відповідному органу чи посадовій особі; розгляд скарги від 17.02.2015 проводився без присутності позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про звернення громадян» регулюються питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 7 даного Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги (ст. 18 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення та ін.

Відповідно до ст. 20 вищевказаного Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає.

Як було встановлено судом, звернення ОСОБА_1 від 13.10.2014 надійшло до Міністерства фінансів України 15.10.2014 та зареєстроване відповідачем 16.10.2014 за номером 23-3024, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції Міністерства фінансів України.

Відповідь на звернення надано відповідачем листом від 17.11.2014 № 31-11410-08/23-3024/1/3021.

Статтею 103 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З огляду на зазначене, та беручи до уваги те, що строк розгляду спірного звернення спливав 15.11.2014 та те, що 15.11.2014 та 16.11.2014 були вихідними днями, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було пропущено строк розгляду звернення, встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», тому позовні вимоги про визнання протиправними дії Міністерства фінансів України, які виявилися у розгляді звернення від 13.10.2014 у термін більше п'ятнадцяти днів (одного місяця) від дня його отримання задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України, яка виявилася у не пересиланні звернення від 13.10.2014 у частині, що не входить до його повноважень, відповідному органу чи посадовій особі та зобов'язання вчинити зазначене, суд зазначає слідуюче.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт не віднесення до повноважень Міністерства фінансів України питання надання роз'яснень стосовно одержання довгострокового векселя в іноземній валюті при здійсненні експортних операцій та застосування фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в іноземній валюті, проте, не дивлячись на зазначене, останнім не було переслано за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення позивача в частині.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність задоволення позову в цій частині.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду скарги 17.02.2015 без присутності позивача та зобов'язання Міністерство фінансів України провести розгляд скарги від 17.02.2015 у присутності позивача, колегія суддів дійшла висновку, що вони також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Законом України «Про звернення громадян» передбачено, що керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, графіки прийому доводяться до відома громадян. Порядок прийому громадян визначається керівниками.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень також зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Отже, особа може бути запрошеною для розгляду поданої нею заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально, водночас, жодним нормативно-правовим актом не передбачено проведення в Міністерстві фінансів України засідань.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України, яка виявилася у не пересиланні звернення від 13.10.2014 у частині, що не входить до його повноважень, відповідному органу чи посадовій особі.

Зобов'язати Міністерство фінансів України переслати звернення від 13.10.2014 у частині, що не входить до його повноважень, відповідному органу чи посадовій особі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 29,23 грн (двадцять дев'ять гривень 23 копійки).

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя А.С. Мазур

Судді А.В. Літвінова

О.В. Кротюк