Справа № 804/7750/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 р.Справа №804/7750/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Плюс» до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
22 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Плюс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.06.2015 року №472.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- запит було отримано нарочно в день його реєстрації в приміщенні ДПІ у Ленінському районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, оскільки письмовий запит податкового органу був отриманий позивачем 09.06.2015 року, строк його виконання закінчувався 19.06.2015 року;
- 16.06.2015 року, передчасно, не дочекавшись відповіді підприємства у 10 денний термін, ДПІ був винесений оскаржуваний наказ №472 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Експрес Плюс».
- контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. Фактично за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 рік ДПІ у Жовтневому районі проведено планову документальну виїзну перевірку згідно акту від 07.05.2014 року №1670/22-01/32887470, в тому числі по взаємовідносинах з ТОВ «ТМП» (код 37284734) та ТОВ «ГК «ДЦМ» (код 383461478);
- при призначенні перевірки у межах кримінального провадження відсутні обмеження саме у підставах її проведення, проте контролюючий орган позбавлений права у межах такої перевірки повторно перевіряти питання, які вже були предметом іншої перевірки.
Відповідач в судові засідання не прибув, проти позову заперечив, зазначивши, що перевірка була призначена на підставі отриманої контролюючим органом постанови слідчого, що виключає обмеження у підставах проведення перевірок, встановлені Податковим кодексом України.
В судовому засіданні представники позивача підтримали обрану правову позицію.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Запит вручений платнику податків 09.06.2015 року в приміщенні податкової інспекції.
При предявленні 17.06.2015 року наказу на проведення перевірки, у особи, яка подала наказ, було відсутнє посвідчення, у звязку із чим здійснено не допуск до проведення перевірки.
19.06.2015 року платником податків допущено представника контролюючого органу до проведення перевірки, про що у журналі здійснено відповідну відмітку (а.с.98-99).
За результатами перевірки, проведеної на підставі оскаржуваного в цій справі наказу, 01.07.2015 року складено акт №643/04-67-22-02/32887470 (а.с.106-142).
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із того, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є:
- своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів;
- дотримання валютного законодавства;
- дотримання іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
- дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів;
- виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78.1 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності обставини, коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.
Абзацом першим пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.
При цьому абзацом другим вказаної норми встановлені обмеження, відповідно до яких контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що питання, які є предметом перевірки, призначеної оскаржуваним наказом, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків, суд зазначає наступне.
Податкове законодавство розділяє підстави проведення перевірки та її предмет.
Підстави визначаються статтею 78 Податкового кодексу України, в розглянутому випадку цією підставою стала обставина отримання постанови слідчого про проведення перевірки у межах кримінального провадження.
Старший слідчий з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області майор податкової міліції ОСОБА_5 відповідною постановою створив підставу проведення перевірки, та, одночасно, визначив її предмет: перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ «Експрес Плюс» (код 32887470) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 01.03.2015 року по фінансово-господарським відносинам із конкретно визначеними субєктами господарювання.
Саме вказаний предмет перевірки визначений в оскаржуваному наказі.
На підставі наказу від 24.03.2014 року №397 контролюючим органом було проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ «Експрес Плюс» (код 32887470) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
За результатами перевірки 07.05.2015 року складений акт №1670/22-01-32887470, винесені податкову повідомлення-рішення, законність яких була предметом спору в адміністративному суді.
Таким чином, суд зазначає, що відмінності в предметах перевірки існують в частині періоду, що підлягає перевірці, та визначенні певного кола осіб, правовідносини із якими підлягають перевірці.
Фактично контролюючий орган позбавлений права самостійного вирішення питання щодо виконання/невиконання постанови слідчого.
Безумовно, виходячи із норм частини 5 статті 40 Кримінально-процесуального кодексу України, органи державної влади зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
В розглянутому випадку, суд вважає відсутніми порушення прав позивача винесенням оскаржуваним наказом, оскільки в ньому йдеться про призначенні перевірки виходячи із предмету, визначеного слідчим.
Поряд з цим, в заявленому спорі йдеться про кореспонденцію норм частини 5 статті 40 Кримінально-процесуального кодексу України та пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, а отже про кореспонденцію обовязку субєкта владних повноважень та встановлених законом обмежень в виконанні його функцій.
З норми пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України вбачається встановлення обмеження саме на проведення перевірки з певних питань (обмеження предмету перевірки), а не на підставі її призначення та визначення в наказі загального предмету скерованого слідчим.
Таким чином, проводячи перевірку, та відображаючи її результати контролюючий орган зобовязаний виконати вимоги вищенаведеного обмежуючого пункту, та відобразити в акті, складеному за результатами перевірки, по кожній раніше перевіреній операції, факт охоплення такої операції попередньою перевіркою платника податків, із посиланням на акт попередньої перевірки, а для повноти та обєктивності й факт винесення податкових-повідомлень-рішень та наслідки судового оскарження останніх.
Поряд з цим, вирішальним в розглянутій справі для вирішення спору по суті та відмови в його задоволенні є позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, в який зазначено, що:
- платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки;
- якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.
В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Плюс» до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1