Справа № 810/1616/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1616/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Старової Н.Е., Файдюка В.В.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішеня, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року та № від 20 січня 2015 року; визнання протиправною та скасування вимоги Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу № Ф- від 20 січня 2015 року; визнання протиправним та скасування рішення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20 січня 2015 року.

Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 21 травня 2015 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

В результаті даної перевірки, відповідачем був складений акт від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_6, яким були встановлені порушення.

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки, позивачем подано до ДПІ заперечення на нього.

Листом від 16 січня 2015 року № 43/10/17-3 Інспекцією повідомлено позивача про те, що висновки Акта перевірки залишено без змін.

На підставі Акта перевірки позивача 20 січня 2015 року ДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 6 569, 04 грн. за основним платежем і на 1 642, 26 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № , згідно якого збільшено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 5 452, 84 грн. за основним платежем і на 1 363, 21 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № , яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № , згідно якого застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання розрахунку суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року у сумі 170 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1 604, 81 грн.

Крім того, 20 січня 2015 року ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 20 227,55 грн.

Щодо оскарження позивачем в адміністративному порядку податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2015 року № , № , № , № та вимоги про сплату боргу № , колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2015 року позивач також оскаржив податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № , № , № , № та вимогу про сплату боргу № в адміністративному порядку до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (т.1 а.с.74-83).

Рішенням від 18 лютого 2015 року № 286/14/10-36-10-01-04 Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області продовжило термін розгляду скарги позивача № 2 в частині оскаржуваних рішень від 20 січня 2015 року № , № , № , № по 03 квітня 2015 року (включно) (т.1 а.с.84).

04 березня 2015 року у рішенні № 417/14/10-36-10-01-04 Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області вимогу про сплату боргу № від 20 січня 2015 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення (т.1 а.с.85-87).

Крім того, суд звертає увагу, що у вказаних рішеннях від 18 лютого 2015 року та від 04 березня 2015 року зазначено, що скарга позивача надійшла 02 лютого 2015 року за вх. № 648/14/10-36.

13 березня 2015 року позивачем подано скаргу № 3 до Державної фіскальної служби України щодо порушення термінів розгляду вказаної вище скарги (т.1 а.с.88-92).

Державною фіскальною службою України у рішенні від 30 березня 2015 року № 2840/С/99-99-99-01-03-14 скаргу позивача залишено без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області не надано відповідь на скаргу позивача № 2 стосовно податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2015 року № , № , № , № .

Представник відповідача підтвердила, що доказів наявності рішення, винесеного за результатами розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № , № , № , № , у податкового органу немає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з листа ДФС України від 30 березня 2015 року № 2840/С/99-99-99-01-03-14 також вбачається, що оцінка надавалася лише вимозі відповідача про сплату боргу № від 20.01.2015 року, а податкові повідомлення-рішенння від 20 січня 2015 року № , № , № , № були залишені поза увагою.

За приписами пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (пункт 56.2 статті 56 Податкового кодексу України).

Згідно приписів пунктів 56.6 та 56.7 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня. У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

За нормами пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Як передбачає пункт 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Враховуючи, що податковим органом не було надано доказів винесення (та/або направлення) рішення за скаргою позивача на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № , № , № , № , враховуючи, що факт відсутності такого рішення підтверджено представником Інспекції, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга позивача на вказані податкові повідомлення-рішення вважається задоволеною.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Назване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про несвоєчасність подання до Переяслав-Хмельницької ДПІ розрахунку суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року.

У судовому засіданні позивач стверджував, що за таке порушення до нього вже застосовувалися штрафні санкції, які було сплачено. Вказував, що повторне застосування штрафних санкцій за одне й те саме порушення є протиправним.

Як вбачається з матеріалів справи, камеральною перевіркою своєчасності подання податкової звітності ФОП ОСОБА_2 виявлено несвоєчасне подання податкової звітності зі збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року, за результатами чого складено Акт від 03 червня 2013 року № 287/1500/НОМЕР_8.

03 червня 2013 року Інспекцією на підставі даного Акту було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн. (т.1 а.с.96).

15 червня 2013 року позивачем сплачено штрафні санкцій у розмірі 170,00 грн., застосовані на підставі Акта камеральної перевірки від 03 червня 2013 року № 287/1500/НОМЕР_8, що підтверджується примірником квитанції від 15 червня 2013 року.

За нормами пункту 116.2 статті 116 Податкового кодексу України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штрафні санкції застосовані до позивача податковим повідомленням-рішенням № від 20 січня 2015 року за правопорушення, за яким вже було застосовано до позивача штрафні санкції у податковому повідомленні рішенні № від 03 червня 2013 року, а також те, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволеною, то суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування даного повідомлення-рішення.

Із приводу податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Дане податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі тверджень податкового органу про заниження позивачем чистого (оподаткованого) доходу за 2011-2013 роки (за 2011 рік на суму 7 685, 36 грн., за 2012 рік - на 18 634, 67 грн., за 2013 рік - на 17 473, 62 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 6 569, 04 грн.), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011-2013 роки на суму 6 569, 04 грн.

Позивач звертав увагу на те, що ним було сформовано витрати та доходи правильно та у відповідності до чинного законодавства. Вказав, що розрахунок податкового органу відображений у Акті перевірки не є правильним, проведений з використанням невідомої формули та невідомих показників, оскільки фактично інвентаризація залишків товару на складі не проводилася, а суми і показники розрахунків наведені в Акті перевірки не стосуються його підприємницької діяльності.

На підтвердження правомірності формування доходів та витрат, які було задекларовано, позивачем надано до суду завірені копії книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність; реєстрів отриманих та виданих податкових накладних; карток рахунку: 311; фіскальних чеків; квитанцій до прибуткового касового ордеру; податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2011 рік, за 2012 рік та за 2013 рік із додатком 5; квитанцій.

У той же час, представник відповідача не змогла пояснити яким чином було зроблено такі розрахунки, а також зазначила, що документи на підставі яких зроблено такі розрахунки та відповідні висновки у податкового органу - відсутні.

У силу положень пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки Інспекції про заниження позивачем валового доходу за 2012 рік у сумі 7 131,97 грн. та завищення валових витрат за 2011 рік на суму 7 685, 36 грн., за 2012 рік на суму 11 502, 70 грн. та за 2013 рік на суму 17 473, 62 грн. не відповідають фактичним обставинам справи.

Також, суд звертає увагу на те, що перевірка позивача проводилася у період із 28 листопада по 18 грудня 2014 року, акт перевірки складено 25 грудня 2014 року. У той же час під час такої перевірки досліджувалися обставини щодо правомірності сплати позивачем податку із доходів фізичних осіб за весь 2011 рік.

За нормами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Обставини, які виключають застосування строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у цьому випадку - відсутні.

Таким чином, суд вважає, що у цій частині відповідачем ще і не дотримано строку давності у 1095 днів під час перевірки правильності визначення валового доходу за період з 1 січня 2011 року по 28 листопада 2011 року та донарахування грошових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб за такий період.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволено, - колегія суддів приходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Як зазначено на сторінках 24-25 Акта перевірки від 25 грудня 2014 року, за наслідками опрацювання достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10 - 17) за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року встановлено завищення задекларованих суб'єктом підприємництва показників у рядку (10-17) декларацій, всього у сумі 5 452, 84 грн., в тому числі: за липень 2012 року - у сумі 5 065, 12 грн.; за червень 2013 року - у сумі 387, 72 грн.

Позивач зазначав, що в декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року відображено податкову накладну № 426 від 27 червня 2012 року на суму 5 065, 12 грн. яку було сформовану за рахунок контрагента ТОВ «Аквапласт». Також зазначив, що було допущено технічну помилку в додатку 1 до податкової декларації, а саме: неправильно вказано місяць виписки податкової накладної (зазначено 27 березня 2012 року). Також вказав, що до реєстру отриманих та виданих податкових накладних таку податкову накладну включено правильно, а сама накладна складена без порушень. Зазначений недолік виправлений поданням уточнюючого розрахунку.

Щодо визначеного податковим органом порушення за червень 2013 року на суму 387,72 грн., то позивач пояснив, що в декларацію з податку на додану вартість за червень 2013 року включено податкові накладні: № 216/026 від 11 червня 2013 року на суму податку на додану вартість 154,19 грн.; № 428/026 від 18 червня 2013 року на суму того ж податку 91, 53 грн.; № 622/026 від 25 червня 2013 року на суму податку на додану вартість 142,0 грн. сформовані за рахунок контрагента ФОП ОСОБА_3 При формуванні додатку 5 до декларації з податку на додану вартість допущено помилку в індивідуальному податковому номері контрагента, але до реєстру отриманих та виданих податкових накладних включено правильний податковий номер. Зазначений недолік виправлений поданням уточнюючого розрахунку.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано примірники податкових накладних: № 426 від 27 червня 2012 року; № 216/026 від 11 червня 2013 року; № 428/026 від 18 червня 2013 року; № 622/026 від 25 червня 2013 року.

Крім того, примірники названих вище накладних подавалися позивачем разом із запереченнями на Акт перевірки.

За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що, докази протиправності формування позивачем податкового зобов'язання із податку на додану вартість і податкового кредиту із такого податку за липень 2012 року та за червень 2013 року, - відсутні, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд звертає увагу на наступне.

У Акті перевірки від 25 грудня 2014 року податковим органом зроблено висновки про порушення позивачем вимог пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України через відсутність на час перевірки книги обліку доходів та витрат, а також пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України у зв'язку із незабезпеченням платником податків зберігання первинних облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків їх зберігання (на сторінці 11 Акта перевірки вказано на ненадання книги обліку доходів та витрат, а також книги реєстраторів розрахункових операцій за 2011 рік і 2012 рік).

На підставі таких тверджень 20 січня 2015 року ДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн.

Позивач зазначав, що такі документи у нього було викрадено та підтвердив, що відповідача письмово не повідомляв про втрату таких документів.

Згідно вимог пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Таким чином, позивачем було порушено вимоги статті 44 Податкового кодексу України щодо повідомлення контролюючого органу про втрату документів, а також строків відновлення відповідних документів. Вказане повідомлення-рішення прийнято правомірно.

Разом з тим, як зазначалося вище, суд звертає увагу на те, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволеною у зв'язку із ненаданням відповіді на неї, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування такого податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Стосовно висновків ДПІ про заниження позивачем єдиного соціального внеску на суму 20 227, 55 грн., суд зазначає наступне.

За висновками Акта перевірки від 25 грудня 2014 року позивачем було порушено вимоги пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: за 2011 рік, 2012 рік та 2013 рік занижено базу для нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування, в результаті чого за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік занижено єдиний внесок, який нараховується з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 34,7 %, на суму 20 227, 55 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік - на 2 701, 17 грн., за 2012 рік - на 6 466, 23 грн., за 2013 рік - на 11 060, 15 грн.

На підставі таких висновків відповідачем винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20 січня 2015 року та рішення № від 20 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1 604, 81 грн.

Таким чином, підставою для прийняття вказаних рішення та вимоги слугували твердження відповідача про заниження позивачем чистого доходу за 2011 рік на суму 7 685, 36 грн., за 2012 рік на суму 18 634, 67 грн. та за 2013 рік на суму 17 473, 62 грн., і на основі яких приймалося повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року.

Оскільки, як встановлено судом вище, такі висновки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20 січня 2015 року та рішення № від 20 січня 2015 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.