Справа № 2а-1670/9073/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ К/9991/26874/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2012

у справі № 2а-1670/9073/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «КЗТФ»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 12.09.2011 № /2916 та № /2917.

Кременчуцька ОДПІ подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами матеріального права: п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 ХІV.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кременчуцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період: з 01.06.2008 по 30.06.2011, за результатами якої складено акт від 23.08.2011 № 6195/23-0309/00152299, яким зафіксовано порушення:

- п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 3917 грн.;

- п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток у сумі 4896 грн.

Позиція податкового органу полягає у тому, що позивач не мав права включати до складу валових витрат та податкового кредиту витрати та податок на додану вартість за господарськими операціями з придбання товару - кабелю і сітки у ТОВ «Інтермаксервіс» та з придбання товару - американки, штуцеру та гайки у ПП «Асіст», оскілки ці операції, на переконання відповідача, не мають реального характеру.

При цьому реальність господарських операцій поставлена податковим органом під сумнів з огляду на те, що на підставі даних бази «Система автоматизованого співставлення податкового кредиту та зобов'язань у розрізі контрагентів, декларацій з податку на додану вартість» встановлено, що ТОВ «Інтермаксервіс» та ПП «Асіст» не задекларовано податкових зобов'язань за операціями з позивачем. Окрім того, свідоцтва платників ПДВ контрагентів позивача анульовані: ТОВ «Інтермаксервіс» - 08.07.2010, а ПП «Асіст» -17.07.2009), за адресою місцезнаходження ці підприємства відсутні.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.09.2011 від № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 4896 грн., в т.ч. 3917 грн. основного платежу та 979 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та податкове повідомлення-рішення від 12.09.2011 № про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 7344 грн., в т.ч. 4896 грн. основного платежу та 2448 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Для надання правової оцінки щодо формування платником податку на прибуток валових витрат, а платником податку на додану вартість - податкового кредиту з такого податку необхідно застосовувати положення ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР та п.п. 7.2, 7.4, 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР відповідно, якими регламентувався порядок визначення валових витрат та податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання послуг, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні валових витрат та податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначені витрати та кредит відсутні.

Актом перевірки та судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на валові витрати та податковий кредит.

У результаті належного дослідження питання щодо фактичного придбання позивачем товарів судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що такі операції мали реальний характер, підтверджуються відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (угодами, рахунками, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, прибутковими складськими ордерами, картками складського обліку матеріалів, вимогами на видачу товарів зі складу, накладними на списання матеріалів тощо), які оцінені судами як такі, що відповідають дійсності. Товар придбано позивачем з метою використання у власній господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що на момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтво про реєстрацію платниками ПДВ.

Анулювання свідоцтва платників податків контрагентів позивача після вчинення господарських операцій не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат за операціями, вчиненими такими особами, відомості щодо реєстрації яких містилися в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та які перебували на обліку в податковому органі платниками податків, зокрема податку на додану вартість, на час здійснення господарських операцій.

Платник податків (покупець), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та валові витрати за порушення такими контрагентами правил ведення фінансово-господарської діяльності та податкової дисципліни, зокрема повнотою декларування та сплати податкових зобов'язань. У разі коли вказані контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.

Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови в праві на валові витрати та праві на податковий кредит.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обґрунтовуватись лише відсутністю постачальника таких послуг за місцезнаходженням.

Вироку Октябрського районного суду м.Полтави від 28.07.2011 про засудження фізичних осіб, причетних до діяльності підприємств - контрагентів позивача за ч. 3 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, на який вказує відповідач в касаційній скарзі, на час вирішення справи в судах попередніх інстанцій не існувало, тому суди попередніх інстанцій не могли його враховувати при вирішенні справи.

До того ж лише достовірне встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови в праві на валові витрати та податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на доказах, що відповідають критеріям, визначеним у статті 70 Кодексу, тобто бути належними, допустимими і достовірними.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанцій вважає за правильне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун