Справа № 10635/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2011 р. справа № 2а-122/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Нагорної Л.М. Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання: Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 р. по справі № 2а-122/09 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про зобов`язання виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року позивач звернуся до суду першої інстанції з адміністративними позовом який в подальшому уточнив та просив, визнати дії відповідача щодо виплати соціальної грошової допомоги у розмірі меншому ніж це визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»неправомірними, зобов`язати відповідача перерахувати та доплатити заборгованість разової грошової допомоги в повному обсязі у сумі 6820,30 грн. за 2005-2008 роки.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо невиплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, та за 2008 рік у розмірах визначеними Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»- неправомірними, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної грошової допомоги у розмірах визначеними Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2007 рік та 2008рік. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування, вказав на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ № 590529, і користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.12.1995 року.

Вирішуючи позовні вимоги за 2006 рік, суд першої інстанції правомірно зазначив, що органи праці та соціального захисту населення при здійсненні виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до ст.ст.12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року (ст.17-1 цього Закону) виступають відповідно до ст.21 Бюджетного Кодексу України лише, як розпорядники бюджетних коштів, а порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України, який має щорічно у проекті Державного бюджету України передбачати цільові кошти необхідні для виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Статтею 30 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік»встановлено, що щорічна одноразова грошова допомога в 2006 році становить 130 грн.

Оскільки, Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 р. «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визначено, що Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, а відповідно до вимог ч.2 ст. 95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України», то пріоритетною нормою є Закон України Про бюджет на відповідний бюджетний рік.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що за оскаржуваний період позивачу сплачувалася щорічна одноразова грошова допомога, як учаснику бойових дій в строк до 05 травня кожного року.

Позивачу виплата щорічної допомоги до 5-го травня, була здійснена в квітні 2007 року в розмірі 280 грн. та в квітні 2008 року у розмірі 310 грн. (а.с. 66).

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасникам бойових дій щорічно до 05 травня виплачується одноразова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення даних Законів визнано таким, що не відповідають Конституції України, а тому дія ст.12 Закону відновлені у 2007 році з 09.07.2007 року а у 2008 році з 22.05.2008 року.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідач при здійснені виплат щорічної допомоги діяв в межах Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, тому визнання Конституційним Судом України неконституційними положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік не впливає на правомірність дій відповідача, оскільки прийняття рішення Конституційним Судом України відбулося після виплат визначених Законом сум.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно зобовязав відповідача здійснити щорічну державну допомогу до 5 травня за 2007 та 2008 роки.

Висновок суду щодо застосування строку позовної давності за 2005 рік з урахуванням клопотання відповідача про застосування пропуску строку звернення до суду є обґрунтованим, оскільки позивачем поважності причини пропуску строку не доведено.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації задовольнити.

Погстанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 скасувати в частині задоволених позовних вимог за 2007 та 2008 роки.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті постанову залишити - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

В повному обсязі постанова виготовлена 17.02.2011 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: Ю.М. Дадим