Справа № 25265/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2011 р.справа № 2а-349/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Крупці М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року у справі № 2а-349/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання виконати певні дії. Просив зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 54 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01 листопада 2006 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він має статус постраждалого внаслідок чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідом 2 групи, а тому має право на зазначені вище виплати.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року позов було задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо своєчасного перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії неправомірними за період з 22 травня 2008 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити відповідний перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 з урахуванням ч.1ст. 28 Закону України «Про загально обовязкове державне пенсійне страхування»з 22 травня 2008 року. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нову постанову по справі, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ.

Позивач просить при розрахунку пенсії застосовувати розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з їх розмірів, встановлених законами України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»та постановою Кабінет Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 2 групи - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Правильним і таким ,що відповідає закону,є висновок суду,що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком,на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору ,крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,а не згадані вище постановив Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії зі віком визначається лише за правилами,передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону № 1058-ІV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору слід виходити із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, тобто при розрахунку пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стовно незадоволених позовних вимог за 2006, 2007 рік, оскільки.

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя в своїх запереченнях наполягає на застосування ст. 99 КАС України.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову лише за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції просив відмовити позивачу у задоволенні вимог у зв'язку з пропуском ним строку звернення до суду. З цих же підстав оскаржував і постанову суду.

Позивач не надав ніяких доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, не заявляв про це у судовому засіданні, що не дає суду апеляційної інстанції підстав вирішувати питання про можливість застосування положення ч.2 ст. 100 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне застосовувати положення частини 1 статті 100 КАС України.

При визначенні кінцевих строків зобовязання відповідача щодо проведення нарахування та виплати позивачу пенсії, колегія суддів враховує, що друга група інвалідності позивачу встановлена довічно, пенсія також нарахована довічно, а згідно положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач зобовязаний здійснювати перерахунок пенсії кожен раз з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, що не протирічить положенням ч.2 ст.19 Конституції України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне щодо права позивача на отримання пенсії у 2008 році у розмірі, передбаченому саме статтями 50, та п.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з наведених вимог законодавства суд першої інстанції повинен був захистити порушені пенсійні права з 2008 року, а саме з 22 травня 2008 року, оскільки.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з цими змінами було встановлено таке.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам ,віднесеним до категорії 1 і які визнані інвалідами 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи,призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,заподіяну здоровю у розмір 20 % прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність.

Крім того, згідно зі змінами ,внесеними, до ст. 54 цього ж Закону України було визначено , що в усіх випадках розміри пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. по 2 групі інвалідності,щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідно до вищезазначених змін було також встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб ,які втратили працездатність,визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватись іншим нормативно-правовим актом.

Про те, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008року положення п. 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визнані неконституційними.

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо зобовязання перерахування та виплати відповідачем позивачу пенсії з 22 травня 2008 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205. ст.206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: А.В. Суховаров