Справа № 2а/4368/11,2а/460/6/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Справа № 876/5737/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 06 травня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Шклівської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державного акту, -

в с т а н о в и в :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати рішення Шклівської селищної ради №427 від 11.05.2007 р. «Про передачу земельної ділянки у спільну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», визнати протиправним рішення Шклівської селищної ради №594 від 26.09.2007 р. «Про надання земельної ділянки у спільну часткову власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, розташованої у смт. Шкло Яворівського району Львівської області серії ЯД №483281, виданий 21.03.2008 р. та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01.08.464.00034.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 06.05.2015 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржила ОСОБА_3. Апеляційну скаргу мотивує тим, що дана справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства, оскільки спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст.15 Цивільно-процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства. У звязку із цим просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а провадження по справі закриттю з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що рішенням Шклівської селищної ради №427 від 11.05.2007 р. «Про передачу земельної ділянки у спільну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» було передано громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільну власність земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а рішення, Шклівської селищної ради №594 від 26.09.2007 р. «Про надання земельної ділянки у спільну часткову власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» було вирішено надати громадинам ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Шкло.

На підставі вказаних рішень було виготовлено Державний акт на земельну ділянку Серії ЯД №189281 та видано на імя ОСОБА_4 21.03.2008 р., де зазначено список співвласників земельної ділянки, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття рішень Шклівської селищної ради №427 від 11.05.2007 р. та №594 від 26.09.2007 р., земельна ділянка, яка була предметом цих рішень вже була надана у власність ОСОБА_4 рішенням Шклівської селищної ради №396 від 30.04.2004 р. На даний час вказане рішення не скасовано та не визнано протиправним. Крім того, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною.

Проте, такий висновок не можна вважати обґрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.02.2015 р. у справі № 21-34а15.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку відносно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і, як наслідок, ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 06 травня 2015 року в справі № 2а-4368/11 скасувати.

Провадження в справі № 2а-4368/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Шклівської селищної ради, ОСОБА_2 про скасування рішення та державного акту закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : В.П. Сапіга

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 28.07.2015 р.