Справа № 805/945/15-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року справа №805/945/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Ханової Р.Ф., Гайдара А.В.,

при секретарі судового засідання Томах О.О.,

з участю представника відповідача Наумова О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №805/945/15-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій (далі Добропільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області) про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено, а саме: скасовано податкове повідомлення - рішення Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів в Донецькій області №0 від 02.03.2015 року, яким збільшено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 25830,00 грн., в тому числі за основним платежем 17220,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8610,00 грн. (а. с. 171-173).

Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зокрема, посилався на той факт, що позивачем не надані документі, які підтверджують транспортні перевезення паливно-мастильних матеріалів ( далі ПММ), не встановлено місце зберігання придбаних ПММ згідно податкової накладної №4 від 04.11.2014 р., відсутні акти списання використаного в господарській діяльності дизельного палива, відсутні сертифікати відповідності (а. с. 176-178).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_3 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, код ІН НОМЕР_1, знаходиться на податковому обліку відповідача, є платником податку на додану вартість (а. с. 10,12).

Добропільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області на підставі п.п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість (далі ПДВ) за листопад 2014 року, за результатами якої складений акт перевірки від 26.02.2015 року № 79/17/НОМЕР_1 (а. с. 17-19).

В цьому акті перевірки відображено, що за результатами перевірки встановлені порушення п. 16.1.2 ст.16, пп.138.8.1 п.138.1 ст.138, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті встановлено заниження ПДВ до сплати за листопад 2014 року у сумі 17220 грн. внаслідок чого суб'єктом господарювання неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 17220,00грн., що призвело до заниження суми податкових зобов'язань.

Також в акті перевірки зазначено про те, що дані камеральної перевірки свідчать про заниження податкових зобов'язань, заявлених у податковій декларації з ПДВ № від 18.12.2014 року за листопад 2014 року на 17 220,00 грн. (по взаємовідносинах з ТОВ "Інтеграл-Мир") та відповідальність платника, передбачену п. 123.1 ст. 123, п. 47.1 ст. 47, п. 58.4 ст. 58 та п.54.3.4 ст. 54 ПК України.

Крім цього в акті перевірки зазначено про те, що угоди поставки є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону і такий правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зазначено про те, що позивачем неправомірно включено до податкового кредиту податкові накладні з веденням господарської діяльності за нікчемними правочинами з ТОВ "Інтеграл-Мир" у листопаді 2014 року на суму 17 220,00 грн. ( а. с. 18 - 19).

Крім того, в зазначеному акті посилання на те, що використано податкову інформацію ДПІ у Київському районі м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області №2/10/05-64-15-01 від 14.01.2015 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтеграл-Мир» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014 року до 31.12.2014 року (зворотній бік а.с.17).

На підставі вказаного акту перевірки, п.54.3 ст.54 глави 4 розділу II ПК України Добропільською ОДПІ у Донецькій області 02.03.2015 року за порушення гл.5 ст.198 п.198.6 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення (форма «Р») №, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 17220 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% у сумі 8610 грн. (а. с. 20).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 02.03.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 17220грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% у сумі 8610 грн.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (пп.138.8.1 п.138.1 ст.138 ПК України).

Згідно п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку ( п. 139.1.9. ст. 139 ПК України).

Отже, наведені норми Податкового кодексу встановлюють, що платник податків зобов'язаний вести облік витрат на підставі первинних документів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування. Витрати, не підтверджені відповідними первинними документами не включаються до складу витрат.

2 листопада 2014 року між ТОВ «Інтеграл-Мир» (постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладено договір №03/11-14, відповідно до умов якого ТОВ "Інтеграл-Мир" зобов'язалось передати у погоджені строки, а позивач прийняти та оплатити нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується у накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару. Номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки та зазначаються у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар (а. с. 40-41).

Реальність здійснення господарської операції між ТОВ «Інтеграл-Мир» та ФОП ОСОБА_3 підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів № 78 від 04.11.2014 року, податковою накладною №4 від 04.11.2014 року на суму 103320,00 грн. (з яких 17220,00 грн. ПДВ), виписаною ТОВ "Інтеграл-Мир", видатковою накладною № 7 від 04.11.2014 року (а. с. 42-44) .

Оплата за поставлений товар проводилась у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "Інтеграл-Мир" що підтверджується платіжними дорученнями № 101 та 114 від 03.11.2014 року на загальну суму 103320,00 грн., а також відповідними виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується сторонами (а. с. 28,31,45).

Отже, позивачем документально підтверджено реальність здійснених господарських операцій з ТОВ «Інтеграл-Мир» у листопаді 2014 року.

Посилання Добропільської ОДПІ в Донецькій області про відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Інтеграл-Мир», що ґрунтуються на висновках податкової інформації ДПІ у Київському районі м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області №2/10/05-64-15-01 від 14.01.2015 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтеграл-Мир» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014 року до 31.12.2014 року, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що порушення податкового законодавства з боку контрагента платника податків не може автоматично свідчити про наявність порушень податкового законодавства саме з боку позивача без підтвердження належними та допустимими доказами, а отже не може тягнути за собою настання негативних наслідків для нього.

Згідно п. 185.1. ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п. 198.2. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, видом діяльності позивача за КВЕД 49.41 є "вантажний автомобільний транспорт".

Колегією суддів встановлено, що придбаний у ТОВ "Інтеграл-Мир" товар було використано позивачем у власній господарській діяльності зі здійснення вантажних перевезень автомобільним транспортом.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на ім'я позивача, якими були здійснені відповідні перевезення, акт на списання паливно-мастильних матеріалів № 11, договори надання послуг з перевезення, рахунки-фактури, податкові накладні, акти приймання наданих послуг з перевезення вантажів, подорожні листи вантажного автомобіля, що були укладені та підписані позивачем з контрагентами та докази оплати за надані послуги (а.с. 22,24,25,27,77-138)

Таким чином, вказаними первинними документами підтверджено подальше використання у власній господарській діяльності позивача нафтопродуктів, отриманих позивачем від ТОВ "Інтеграл-Мир" у листопаді 2014 року.

Щодо посилання відповідача на відсутність сертифікатів на паливно-мастильні матеріали та відсутність доказів щодо місця зберігання паливно - мастильних матеріалів колегія суддів зазначає, що сама по собі відсутність сертифікатів може дати підставу позивачу не приймати товар, поставлений ТОВ "Інтеграл-Мир" та заявляти відповідні претензій, а не свідчить про нереальність господарської операції. Враховуючи, що основним видом діяльності позивача є здійснення вантажних перевезень автомобільним транспортом та приймаючи до уваги надання позивачем доказів здійснення такої діяльності, колегія суддів приходить до висновку про існування у позивача відповідних засобів зберігання паливно-мастильних матеріалів, що є необхідними для здійснення основного виду діяльності позивача у відповідних обсяг та у обсязі поставленого ТОВ "Інтеграл-Мир" товару.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підставі встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем у повному обсязі надані первинні документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та підтверджують факт отримання товару, відповідно господарські операції між позивачем та ТОВ «Інтеграл-Мир» є реальними.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законів, які регулюють спірні відносини, відповідач не довів суду правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем надано суду всі необхідні первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нереальність господарських операцій має бути підтверджена належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише допущенними контрагентами порушеннями вимог законодавства. Платник податків (покупець товару), який дотримався вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту по операціям з постачальником товару, відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі, який перебуває на обліку податкового органу та зареєстрований як платник ПДВ, не може у подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит у разі виявлення порушень такими контрагентами діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо скасування спірного податкового повідомлення рішення №0 від 02.03.2015 року внаслідок недоведеності податковим органом його правомірності.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, спір за суттю вирішений вірно, підстави для скасування постанови суду відсутні.

В повному обсязі ухвала складена 28 липня 2015 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.1, ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №805/945/15-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів Л.А. Василенко

Р.Ф. Ханова А.В. Гайдар