Справа № 758/6620/15-а
Суддя: Шаховніна М. О.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/6620/15-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О.,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про визнання незаконним рішення та зобов'язання перерахувати пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про визнання незаконним рішення та зобов'язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» повний строк навчання в Українській академії внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 29 червня 1996 року та призначити пенсію за вислугою років з часу звернення його із заявою про призначення пенсії.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 травня 2015 року він звернувся до УПФУ в Подільському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», надавши необхідні документи, які підтверджують стаж його роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. Проте у призначенні пенсії відповідач відмовив, посилаючись на недостатність стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зокрема до стажу не зараховано період навчання в Українській академії внутрішніх справ.

Посилаючись на те, що він вважає відмову відповідача протиправною, беручи до уваги те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», в редакції за станом на 20.12.1990 року, навчання в училищі міліції прирівнювалось до проходження військової служби, а отже період навчання у вказаному навчальному закладі є строковою військовою службою, яка підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», просив визнати недійсним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобов'язати УПФУ в Подільському районі м. Києва зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років повний строк навчання в Українській академії внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 29 червня 1996 року та призначити пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність їх представника (а.с. 27).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про зміну прізвища, ім'я, по-батькові ОСОБА_1 змінив прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 44).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 135 від 30 липня 1992 року ОСОБА_1 зарахований на навчання до Українською академії внутрішніх справ (яку реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ), дане навчання закінчив 29 червня 1996 року, що підтверджується копією відповідного диплому (а.с. 33-36) та довідкою Національної академії внутрішніх справ (а.с. 43).

Наявною у матеріалах справи копією трудової книжки підтверджено, що після закінчення навчання позивач продовжив службу в органах МВС України до 02 серпня 1999 року (а.с. 13).

10 серпня 1999 року на підставі наказу № 877 від 10 серпня 1999 року його призначено на посаду слідчого Київської транспортно прокуратури, наказам №386 від 19.06.2011 року він призначений старшим слідчим Київської транспортно прокуратури, 21.11.2002 року наказом № 1487 - призначений старшим слідчим СВ слідчого управління прокуратури м. Києва,наказом № 1664 від 09.09.2004 року призначений слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва (а.с. 14).

16 грудня 2004 року за наказом № 2133 від 16.12.2004 року призначений старшим прокурором відділу захисту майнових інших прав та свобод громадян та інтересів держави управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури м. Києва на період догляду за дитиною ОСОБА_3 до 20.07.2005 року, наказом № 1806 від 27.09.2005 року призначений старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності…, 21.02.2006 року призначений старшим прокурором Другого відділу прокурвтури м. Києва, 29.03.2006 року наказом № 322 призначений помічником прокурора Шевченківського району м. Києва, 14.07.2006 року призначений старшим помічником прокурора Шевченківського району м. Києва, 31.05.2007 року призначений помічником прокурора Дніпровського району, а 31.08.2007 року призначений старшим помічником прокурора Дніпровського району м. Києва (а.с. 15).

01 червня 2010 року позивач звільнений з посади в порядку переведення до Генеральної прокуратури України (наказ №775к від 01.06.2010 р.).

У подальшому, 02.06.2010 року призначений прокурором другого наглядового відділу управління нагляду за додержанням законів щодо прав і свобод та захисту інтересів на транспорті Головного управління за додержанням законів на транспорті та підприємствах оборонної промисловості в порядку переведення з прокуратури м. Києва (а.с. 16).

03.02.2011 року прийняв присігу, 07.07.2011 року наказом № 1976ц від 07.07.2011 року у звязку з частковою зміною структури переведений прокурором відділу захисту конституційних прав громадян, безпеки руху та пасажирських перевезень на транспорті управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави на транспорті Головного управління правозихисної діяльності, протидії корупції та оборонно-промислового комплексу.

24 листопада 2011 року позивача звільнено з посади, в порядку переведення до Дніпровської екологічної прокуратури (наказ № 3787ц від 24.11.2011 року), 25.11.2011 року призначено на посаду заступника Київського міжрайонного екологічного прокурора в порядку переведення з Генеральної прокуратури України.

05 грудня 2013 року відповідно до наказу №498к позивач призначений на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Дніпровської екологічної прокуратури, з якої звільнений наказом №262к від 07.07.2014 року у порядку переведення до Генеральної прокуратури України.

08 липня 2014 року за наказом №1355ц призначений прокурором відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах.., 26.09.2014 року наказом № 2349ц призначений прокурором відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури.

19 травня 2015 року відповідно до наказу № 828ц призначений старшим прокурором відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури, на зазначеній посаді працює і на даний час (а.с. 18).

Таким чином, відповідно до підтверджений відомостей стаж роботи позивача на момент його звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становить 22 роки 7 місяців 28 днів.

07 травня 2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви ним додані необхідні документи, які підтверджують стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Листом № 4270/09 від 15 травня 2015 року УПФУ в Подільському районі м. Києва відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», мотивуючи тим, що у позивача відсутній стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.

В листі зазначено, що за документами підтверджено стажу - 18 років 9 місяців. Не зараховано до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період навчання в Українській академії внутрішніх справ.

Даючи оцінку правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугою років, суд виходить з положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі в 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми щомісячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Водночас, за змістом ст. 18 Закону України «Про міліцію», в редакції від 20.12.1990 року та чинної на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ Української PCP. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ Української PCP після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

При цьому, 25 березня 1992 року ухвалено Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу» у ч. 1 ст. 25 якого зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Проте, Законом України від 18 червня 1999 року «Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» в статтю 25 цього Закону внесено зміни. Зокрема, частиною шостою визначено, що в строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, із розрахунку два місяці служби (навчання) у зазначених військових навчальних закладах за один місяць строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалось Конституційним Судом України в Рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Необхідно також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що період навчання позивача у Національній академії внутрішніх справ з 01.08.1992 року по 29.06.1996 року підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а відтак відмова УПФУ в Подільському районі м. Києва у зарахуванні повного періоду навчання до відповідного стажу роботи є безпідставною.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позову про неправомірність дій УПФУ в Подільському районі м. Києва щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, а відтак порушені права позивача підлягають поновленню шляхом визнання недійсним зазначеного рішення та зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років повний строк навчання у Національній академії внутрішніх справ з 01.08.1992 року по 29.06.1996 року, тобто 3 роки 10 місяців 28 днів та призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення з відповідною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 71, 72, 86, 94, 158, 159-163, 181, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про визнання незаконним рішення та зобов'язання перерахувати пенсію задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років повний строк навчання в Національній академії внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 29 червня 1996 року, тобто 3 роки 10 місяців 28 днів та призначити пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення з відповідною заявою.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Суддя М. О. Шаховніна