Справа № 9101/5000/2011
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2011 р. справа № 2а-1673/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

при секретарі судового засідання: Хімушкіній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області

на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання протиправними дій, стягнення недоплачених сум державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

ВСТАНОВИЛА:

15 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити цю суму державної допомоги. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» має право на допомогу в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2010 року позов задоволений частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. Зобовязано відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачці недоотриману нею у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. суму державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у розмірі 1933 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління праці і соціального захисту населення просить постанову суду в задоволеній частині скасувати та в позові відмовити. Посилається на те, що державна допомога позивачці виплачувалась в розмірах і порядку, визначеному Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Вважає, що управління праці не є належним відповідачем по справі. Просить застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску строку звернення до суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на обліку Управління праці і соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області в звязку з народженням сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Щомісячна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалась з квітня місяця 2006 року у розмірах, передбачених законами України про державний бюджет на відповідний рік (а.с. 14).

Суд першої інстанції помилково вирішив справу на підставі Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Адже цим Законом регулювались питання виплати допомоги незастрахованим особам.

Виплата допомоги застрахованим особам передбачалась Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»в редакції до 01.01.2008 р.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Крім того, як слідує із Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» Управління праці та соціального захисту населення з 01 січня 2007 року повинні призначати, а з 2 кварталу 2007 р. зобов'язані виплачувати допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідач після 01 квітня 2007 року здійснював позивачці нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік відповідно до статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року № 489-У.

Приймаючи до уваги той факт, що з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та дія ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», за якою розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не повинен бути меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, колегія суддів погоджується з висновком суду про неправомірність дій відповідача з 09 липня по 31 грудня 2007 року щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України.

З огляду на вказане, посилання відповідача на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст. 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», колегією суддів визнаються безпідставними, так як в судовому засіданні достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму , а саме - згідно ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік».

Статтею 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»передбачено право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Оскільки законодавець ставить можливість отримання такої допомоги в залежність від наявного здійснення догляду за дитиною, не залежно від того, ким такий догляд буде здійснюватись одним із батьків, усиновителем, опікуном, бабою, дідом або іншим родичем, колегія суддів приходить до висновку, що за таких умов при вирішенні питання щодо застосування розміру прожиткового мінімуму на відповідний рік , осіб, що здійснюють догляд за дитиною до досягнення трирічного віку слід віднести до тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Правомірність такого висновку колегії суддів підтверджує і той факт, що з 01 січня 2008 року відповідно до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом мають як не застраховані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, так і застраховані особи, оскільки зміни, внесені у вказану статтю Законом № 107-VI від 28.12.2007 року неконституційними не визнані.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання неправомірними дій відповідача по нарахуванню та виплаті на користь позивачки недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 08 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, та вірно зобовязав відповідача нарахувати та виплатити позивачці недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за цей період, виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за відповідний період, а саме: з 01 квітня 2007 року у розмірі 463 грн., а з 01 жовтня 2007 року по грудень 2007 року - з розміру 470 грн. щомісяця, з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначений період, але не вірно послався на Закон відповідно до якого повинна була проведена виплата.

Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачці у задоволенні вимог щодо виплати з 01 січня 2008 року допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб.

Як зазначалося раніше, згідно з ст. 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з січня 2008 року допомога по догляду за дітьми до досягнення трирічного віку призначається та виплачується відповідно до спеціального Закону - Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», розмір виплати такої допомоги регулюється статтею 15 цього Закону і вказані положення неконституційними не визнавались.

Відповідно до п.23 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»було внесено зміни до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до яких допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 безпосередньо п.23 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»неконституційним не визнавався.

Правові норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»у часі прийняті пізніше за ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», вони повністю узгоджуються з іншими нормативними актами, які визначають порядок сплати допомоги і джерела фінансування цих виплат, а тому аналізуючи викладені обставини, враховуючи що законодавством функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, судова колегія вважає необхідним в даному випадку застосовувати і щодо застрахованих осіб і щодо незастрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, які визначені лише ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідач здійснював нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік та в подальшому відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», з урахуванням внесених до неї змін.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції в ухвалі від16 листопада 2010 року прийшов до висновку про поважність причин пропуску звернення позивачки до суду.

Такі висновки суду колегія суддів вважає помилковими виходячи з наступного.

Враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернувся до суду 15 листопада 2010 року, тобто, після внесення змін Законом України «Про судоустрій і статус суддів»змін до КАС України, якими змінено строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Тому, враховуючи дату звернення позивачки до суду першої інстанції з адміністративним позовом, а саме 12 листопада 2010 року, та відсутність клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без розгляду.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з положеннями, викладеними у листі Вищого адміністративного суду України від 13.10.2010 року № 1425/11/13-10.

На підставі викладеного, керуючись п.4 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 100, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2009 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду в звязку із пропуском строку звернення до суду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський