Справа № 1561/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2011 р. справа № 2а-5934/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2-а-5934/09/1121? за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку , визнання дій відповідача неправомірними , зобовязання провести перерахунок та виплату щомісячної допомоги до пенсії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобовязано здійснити щомісячне нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст..28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року в подальшому. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено. В іншій частині позову судом відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог позивача.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що на законодавчому рівні у 2007 році не було визначено розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується для обчислення підвищення пенсії особам зі статусом дитини війни, а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не розповсюджується. Також вказує на те, що у 2008 році Державним бюджетом України визначено розмір виплати надбавки до пенсії Дітям війни, і фінансування виплат за Законом України Про соціальний захист дітей війни проводиться із державного бюджету, а не із бюджету Пенсійного фонду України, тому відповідач не вбачає будь-яких порушень законодавства в своїх діях. Вказує на безпідставною не застосуванні судом першої інстанції негативних наслідків стосовно пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду за захистом.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправна бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду щодо забезпечення права позивача на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни починаючи з 2006 року.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, і матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області та має статус дитини війни, що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України Про соціальний захист дітей війни № 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), який набрав чинності з 01.01.2006 року.

Згідно статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги за 2007 рік суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст.99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за 2006-2009 рік, подано до суду 11.11.2009 р., тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Представник відповідача, подав до суду заперечення на адміністративний позов в якій наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачем річного строку звернення до суду (а.с.12).

Вказані доводи представника відповідача залишені судом першої інстанції поза увагою.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (11.11.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача здійснити щомісячне нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та за період з 22 травня 2008 року по 10 листопада 2008 року - скасувати, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок підвищення до її пенсії як дитині війни з прийняттям Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008 року, яким визнано неконституційним положення п.п.2 п.14 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким було внесено зміни до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та встановлено інший порядок розрахунку підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії дітям війни.

Управління Пенсійного фонду України дійсно повинно було провести відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивачу згідно вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, починаючи з 09.07.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 року, та сплатити на її користь заборгованість з цих виплат.

Оскільки відповідач будь-яких дій з перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії не здійснювало, враховуючи час звернення до суду позивача з позовом, колегія судів приходить до висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплатити суму щомісячного підвищення до пенсії , передбаченого ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з 11 листопада 2008 року.

Відповідач у цій справі, як субєкт владних повноважень, зобовязаний діяти на підставі закону і при внесенні на законодавчому рівні змін до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»або при зміні обставин, що зумовили виплату вказаного підвищення позивачу, має право та зобовязаний перерахувати розмір підвищення до пенсії відповідно до вимог Закону, і зобовязання його судом до вчинення таких дій є зайвим.

За таких обставин, та з урахуванням того, що зазначений вище закон на час вирішення спору має юридичну силу, тобто має здатність реально діяти, фактично породжувати юридичні наслідки, підвищення пенсії позивачу, як «дитині війни», повинно відповідачем нараховуватися у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, тобто відповідно до розміру, визначеного статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції відновленій Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, у період: з 09.07.2007 р., по 31.12.2007 р., та починаючи з 22.05.2008 р. до внесення законодавцем в редакцію ст.6 Закону відповідних змін.

У 2009 року законодавцем не вносилося змін до редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»стосовно цього розміру підвищення до пенсії «дітям війни». Тому позивач має право отримувати підвищення до пенсії, а відповідач повинен нараховувати та виплачувати у 2009 році підвищення з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджує протиправність його бездіяльності

Отже, враховуючи положення ч.2 ст.19 Конституції України, колегія суддів вважає, що адміністративний суд, зобовязаний з метою повного захисту прав позивача, не визначати в судовому рішенні кінцеву дату виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами першої інстанції не розглядалися.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ Кіровоградської області - задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2009 року - скасувати та прийняти нову постанову суду.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ Кіровоградської області щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з урахуванням норм ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 11 листопада 2008 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає чинності в порядку ст.. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України - протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених КАС України, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов