Справа № 25612/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2011 р. справа № 2а-63/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року Синельниківський міжрайонний прокурор в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області, в якому, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.68-70), просив суд визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 01.09.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.2009 року по 30.09.2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»за період з 01.09.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.2009 року по 30.09.2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням індексу інфляції та фактично отриманих сум підвищення як дитині війни.

Відповідач проти позову заперечував та просив застосувати положення ч.1 ст.100 КАС України.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року адміністративний позов Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 08.01.2009 року по 30.09.2010 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 08.01.2009 року по 30.09.2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням індексу інфляції та фактично отриманих сум підвищення як дитині війни. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року в частині задоволених позовних вимог, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється. Посилався на те, що судом безпідставно не застосовано положення ч.1 ст.100 КАС України.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала, постанову суду не оскаржувала.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав, у ній зазначених та застосувати річний строк звернення до суду, передбачений ст.. 99 КАС України, чинною на той період. Надала до суду розпорядження № 124839 від 09.02.2011 року ( а.с.96), відповідно до якого ними виконується попереднє рішення суду про перерахунок пенсії позивачці, як дитині війни. При цьому зазначила, що ними проведено перерахунок по дату, указану судом ( вересень 2008 року), а після цього довічно позивачці знову нараховано підвищення до пенсії у старому розмірі 49.80 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України.

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд зобовязати відповідача нараховувати їй підвищення до пенсії, як дитині війни , у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком без обмеження строку, оскільки пенсія їй призначена довічно.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою в ньому.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме : у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Право позивачки на підвищення до пенсії у розмірі, що передбачений статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", після 22 травня 2008 року визнано і попереднім рішенням суду.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області було проведено відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивачки згідно вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, починаючи з 22 травня 2008 року та до вересня 2008 року, та сплачується на її користь заборгованість з цих виплат, з урахуванням при цьому норм ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Однак, як слідує із наданого відповідачем до суду апеляційної інстанції розпорядження розпорядження № 124839 від 09.02.2011 року ( а.с.96), з 01 січня 2009 року позивачці знову нараховується підвищення до пенсії у старому розмірі згідно постанови Кабінету Міністрів України у розмірі 49.80 грн., причому такий розмір підвищення до пенсії позивачці призначений відповідачем довічно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на перерахунок підвищення до його пенсії як дитині війни за 2009 рік. Адже, відповідно до вимог ст. 54 ЗУ Про Державний бюджет України на 2009 рік від 26.12.2008 встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається у розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Тобто, цей розмір складає 498 грн. Зміни до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2009 році та станом на час апеляційного розгляду справи не вносились, постанов Кабінетом Міністрів України, які б визначали інший порядок та розміри виплати відповідної допомоги - не приймалось, пенсія позивачці призначена довічно. Зміни до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2009 році не вносились, постанов Кабінетом Міністрів України, які б визначали інший порядок та розміри виплати відповідної допомоги у 2009 році - не приймалось.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рікN 2154-VI від 27.04.2010 встановлено, що у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 825 гривень, з 1 квітня - 839 гривень, з 1 липня - 843 гривень, з 1 жовтня - 861 гривні, з 1 грудня - 875 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 21 Закону України Про Державний бюджет України на 2011 ріквстановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі : з 1 січня - 894 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1 жовтня - 934 гривні, з 1 грудня - 953 гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення.

Між тим, дійшовши вірного висновку про відсутність поважних причин для поновлення позивачці строку звернення до суду для захисту порушених прав, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до ст.99 КАС України, в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 ст. 100 КАС України, на час виникнення спірних правовідносин, пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, суд першої інстанції, застосовуючи річний строк звернення до суду з даним позовом, прийшов до помилкового висновку про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 08.01.2009 року, оскільки позивачка звернулася до суду з даним позовом 01.02.2010 року. До того ж, вона не просила суд поновити їй строк звернення до адміністративного суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів та не вказувала на поважність причин його пропуску.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа Стаббігс та інш. проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980р.).

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (01.02.2010р.) , колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з 08.01.2009 року по 01.02.2010 року слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Крім того, колегія судді вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів осіб, про захист яких вони просять.

Із наданого відповідачем розпорядження стосовно ОСОБА_1 слідує, що, пенсія за віком їй призначена довічно, підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі, меншому, ніж 30 мінімальної пенсії за віком, також відповідачем призначено довічно .

Вказане свідчить про те, що дії відповідача щодо нарахування позивачу довічно підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі, меншому, ніж 30 мінімальної пенсії за віком, тобто, з порушенням положень ст.. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни є неправомірними.

За таких обставин та враховуючи, що, змін до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на законодавчому рівні не вносилось, соціальний статус особи не змінився, тому відсутні будь-які підстави обмежувати строк нарахування та виплати підвищення до пенсії у розмірах, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

В той же час, посилання апелянта на те, що до даних правовідносин не застосовуються положення частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та посилання на відсутність коштів у Державному бюджеті на виплату підвищення до пенсії у розмірі, про який просить позивач, визнаються колегією суддів безпідставними, так як вказане не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімального розміру пенсії за віком, та не звільняє субєкта владних повноважень, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб..

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни протиправними

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Синельникове Дніпропетровської області нарахувати ОСОБА_1, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни , підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої у відповідності до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , за період з 01.02.2009 року до змін в законодавстві або зміни соціального статусу особи, та забезпечити її виплату за мінусом сум, отриманих за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2011 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: А.В. Суховаров