Справа № 826/4859/15
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4859/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2015 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, в якому просив:

зобов'язати Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, відповідач) винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, який накладено виконавцем в межах виконавчого провадження № 41444629, що належить боржнику ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та знаходиться в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2015 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, позивач також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Оцінюючи обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на апеляційне оскарження колегія суддів приходить до висновку, що заявник за таких обставин не мав реальної можливості своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження, а тому відсутні правові підстави окремо вирішувати питання щодо поновлення пропущеного строку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив суд зобов'язати відповідача винести постанову, на підставі якої майно боржника було б звільнено з-під арешту, однак, така постанова існує, а постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Відомостей про визнання її протиправною та скасування матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2007 між ОСОБА_2 (Іпотекодавець, Позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор, Банк) укладений Договір кредиту № 40.29-48/169, по умовам якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 144 500 (сто сорок чотири тисячі п'ятсот) доларів США 00 центів, зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) процентів річних (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 56,40 кв.м., жилою площею 41,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором між ОСОБА_2 (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) був укладений Іпотечний договір № 013/193-I від 27.04.2007, по умовам якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 40.29-48/169 від 27.04.2007, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (Основне зобов'язання), нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, що надані Іпотекодержателем у відповідності з умовами Основного зобов'язання, а саме: двокімнатну квартиру номер 38 (тридцять вісім), загальною площею 56,40 (п'ятдесят шість цілих сорок сотих) кв.м., жилою площею 41,70 (сорок один цілих сімдесят сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - Предмет іпотеки.

В зв'язку з існуванням простроченої заборгованості за вказаним вище кредитним договором, Банком було подано заяву нотаріусу, який 16.12.2013 вчинив виконавчий напис № 3624, тим самим звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: на двокімнатну квартиру № 38 (тридцять вісім), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

З заявою про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2013 вих. № б/н Банк звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Розглянувши заяву про примусове виконання виконавчого напису № 3624, виданого 16.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. про стягнення з боржника (третя особа) на користь стягувача (позивач) боргу в розмірі 1652660,16 грн, державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 13.01.2014 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41444629.

В процесі здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 41444629, виконавцем того ж дня було винесено також Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_2 та останній заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що їй належить.

На підставі заяви виконавця про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.01.2014 ВП № 41444629 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 16.01.2014 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9960933 та відомості щодо арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_2, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03.06.2014 Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (набрав чинності з 07.06.2014) (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В зв'язку з набранням чинності вказаного вище закону звернення стягнення на майно боржника, визначене в ч. 1 Закону № 1304-VII, є неможливим до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Через наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно, виконавцем у виконавчому провадженні ВП № .11.2014 прийнято Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Пунктом другим вказаної вище постанови вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII).

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Окрім цього, Законом № 2654-XII (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У відповідності до статті 16 Закону № 2654-XII право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Частиною другою статті 17 Закону № 2654-XII передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Статтею 19 Закону № 2654-XII встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 6 статті 20 Закону № 2654-XII передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (ч. 7 ст. 20 Закону № 2654-XII).

Частиною першою ст. 21 Закону № 2654-XII визначено, що реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

У той же час, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII введений мораторій на стягнення майна боржників, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Приписами п. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У відповідності до ст. 3 Закону № 1304-VII Закону цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

З аналізу вказаних норм даного закону вбачається, що з прийняттям закону, яким будуть врегульовані питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, суми заборгованостей за виконавчими документами можуть бути змінені.

Наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення є підставою для повернення виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково (п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону 606-XIV).

Таким чином, на виконання вимог Закону № 1304-VII, керуючись приписами спеціального закону, державним виконавцем правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою про зобов'язання відповідача винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, який накладено виконавцем в межах виконавчого провадження № 41444629, що належить боржнику ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та знаходиться в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, а п. 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014 припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, з вимогою про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014 позивач до суду не звертався, відомостей про визнання її протиправною та скасування матеріали справи не містять, колегія суддів доходить аналогічного з судом першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 28.07.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.