Справа № 810/6410/14
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ К/800/13507/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Войцеха Єжи Вуйцика, Кисельова Д.С.

представника відповідача Кальковця В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015

у справі №810/6410/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіге Україна»

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ Київської області ДПС від 14.12.2012 № 0 та № . Стягнуто на користь ТОВ «Фіге Україна» судові витрати в сумі 2146,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 постанову суду першої інстанції скасовано. У задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2014 постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ Київської області ДПС від 14.12.2012 № та від 14.12.2012 № . Стягнуто з Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2146 грн.

Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 і прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю. Вважає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими. Таку позицію обґрунтовує обставинами, що зафіксовані в акті перевірки та були підставою для складання оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Бориспільською ОДПІ Київської області ДПС проведено виїзну планову перевірку ТОВ «Фіге Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 20.06.2012 № 224/23-2/34536243.

Підставою для визначення за оспорюваними позивачем податковими повідомленнями-рішеннями Бориспільської ОДПІ Київської області ДПС від 14.12.2012 № 0 грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1543382 грн. основного платежу та в сумі 302533 грн. штрафних (фінансових) санкцій та від 14.12.2012 та № - грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1727472,00 грн. основного платежу та 293884,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки перевірки про порушення вимог п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та вимог п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п. 139.1.1, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України відповідно.

За висновками контролюючого органу порушення наведених норм законів полягало у безпідставному включенні позивачем до складу валових витрат (до 01.04.2011) та до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування (після 01.04.2011), а також до складу податкового кредиту, витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання у ТОВ «ФМ-Стандарт» за договором від 01.01.2009 № FU-3 послуг з технічного обслуговування нерухомості. Також за висновками контролюючого органу позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість за операціями з придбання у Підприємства «Троїцька Артіль» послуг перевезення за договором про надання транспортно-експедиторських послуг від 04.10.2010 № 04/10/10.

При цьому відповідач виходить з того, що позивач не підтвердив реальності придбання послуг у межах господарської діяльності, оскільки надані первинні документи не містять вихідної інформації про проведені заходи щодо надання вищезазначених послуг, а інших документів про постачання послуг з відображенням конкретних результатів послуг не надано.

Щодо операцій з постачання послуг перевезення Підприємством «Троїцька Артіль», то контролюючий орган поставив під сумнів реальність їх здійснення спираючись на те, що Підприємство «Троїцька Артіль» перебуває у стані припинення, відносно директора та заступника директора Підприємства «Троїцька Артіль» порушено кримінальну справу № 74-00156 за фактом створення фіктивного підприємства - ТОВ «Ацтек Груп», а також на висновки акту перевірки щодо підприємства - ТОВ «Ацтек Груп», за якими формування Підприємством «Троїцька Артіль» податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з ТОВ «Ацтек Груп» є неправомірним через нереальний характер таких операцій.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Для надання правової оцінки щодо формування платником податку на прибуток валових витрат за періоди, що передували ІІ кварталу 2011 року, слід застосовувати положення ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР, а для надання правової оцінки формуванню платником витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, починаючи з ІІ кварталу 2011 року, - ст. 138 Податкового кодексу України. Для надання правової оцінки щодо формування платником податку на додану вартість податкового кредиту за періоди, що передували січню 2011 року, слід застосовувати положення п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, а починаючи з січня 2011 року - ст. 198 Податкового кодексу України.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення валових витрат/витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту, наявності первинних документів, в тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути самостійною підставою для позбавлення покупця права на витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування/валові витрати та податковий кредит.

З положень п. 138.2, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України випливає, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути підтверджений податковою накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Судами попередніх інстанцій ретельно досліджено питання щодо реального вчинення позивачем оспорюваних податковим органом господарських операцій в межах господарської діяльності, зокрема, досліджено умови поставки послуг та спосіб їх виконання, порядок оплати, первинні документи, а також інші докази.

В результаті оцінки таких доказів як належних судами встановлено, що господарські операції мали реальний характер, підтверджені відповідними первинними документами, перелік яких наведено судами.

Так, операції з ТОВ «ФМ-Стандарт» підтверджені договором з технічного обслуговування та експлуатації будівлі і прилеглої до неї території від 01.01.2009 № ФУ-3, податковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), замовленнями, актами про пошкодження, актами приймання-передачі електроенергії, рахунками за активну електроенергію та реактивні перетоки, нагадуванням про оплату планових платежів, рахунками-фактурами, звітами про показники лічильників, актами приймання-передачі природного газу, протоколами узгодження вартості послуг з обслуговування будівлі та протоколами узгодження вартості комунальних витрат, банківськими виписками.

Судами в результаті дослідження питання щодо придбання послуг з метою використання в господарській діяльності також встановлено, що видами діяльності позивача є: складське господарство, пасажирський наземний транспорт міського і приміського сполучення; вантажний автомобільний транспорт; транспортне оброблення вантажів; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Позивач придбав послуги з технічного обслуговування та експлуатації будівлі й прилеглої території з метою використання в господарській діяльності, зокрема з метою належного здійснення господарської діяльності та виконання умов договору оренди від 24.03.2007, укладеного між позивачем та ТОВ «Іст Гейт Логіцстік», за яким позивач орендує складські, офісні й допоміжні приміщення. Орендовані приміщення позивач використовує під офіс, а також для надання складських і логістичних послуг, що потребує утримання та обслуговування, в т.ч. опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, прибирання і надання інших послуг з утримання, ремонту та експлуатації приміщень.

Операції з придбання позивачем послуг перевезення у Підприємства «Троїцька Артіль» підтверджуються генеральним договором про надання транспортно-експедиторських послуг від 04.10.2010 № 04/10/10, податковими накладними, актами виконаних робіт, актами здачі-прийняття робіт, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками.

Первинні документи були оцінені судами як такі, що розкривають зміст господарських операцій та відповідають дійсності.

Платник податків (особа, яка придбаває послуги) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником послуг, відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку в податковому органу, в тому числі зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, дотримання вимог законодавства його засновниками, посадовими особами тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати/витрати, що враховуються що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, чи податковий кредит за можливу протиправну діяльність контрагента.

Допущені постачальником певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього постачальника та не впливають на право покупця на віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту сплачених (нарахованих) витрат та податку на додану вартість відповідно, адже законами іншого не передбачено.

Лише доведення податковим органом факту узгодженості дій платника податку з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями чи сприяння ухиленню постачальника від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на валові витрати/витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх та допустимих доказах.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, кримінальна справа, на яку посилається відповідач, порушена стосовно директора Підприємства «Троїцька Артіль» ОСОБА_6 та заступника директора ОСОБА_7 за фактом створення фіктивного підприємства - ТОВ «Акцет Груп», з яким позивач не перебував у договірних відносинах. Вироки стосовно цих фізичних осіб на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не ухвалювались.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про протиправність визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та правильно застосували норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини при формуванні платником податків валових витрат/витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту. Підстав для задоволення касаційної скарги суд касаційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун