Справа № 805/2731/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Справа № 805/2731/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06 лютого 2014 року по 30 вересня 2014 року, про що було складено акт від 12 лютого 2015 року № 166/05-81-17-1/НОМЕР_2, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб у сумі 510,14 гривень. В ході перевірки встановлено порушення вимог п. 46.1, 46.5 ст. 46, п. 48.1 ст. 48, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету

Вказане повідомлення-рішення позивач оскаржив до податкових органів вищого рівня, однак у задоволенні його скарг було відмовлено.

Як зазначає позивач, штрафні (фінансові) санкції застосовані на підставі п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України за не подання податкового розрахунку по формі 1-ДФ при виплаті доходу приватному підприємцю ОСОБА_2 за оренду приміщення.

Вважає, що не є податковим агентом стосовно субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, яка здійснює свою діяльність на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 2 групи зі ставкою 20% і, відповідно, не є платником податку з доходів фізичних осіб.

З зазначених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1.

Через канцелярію суду позивачем надано заяву, в якій просив розглянути справу в письмовому провадженні.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 06 лютого 2014 року, про що зазначено в акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 12 лютого 2015 року (а.с.12).

Позивач значиться на податковому обліку у Жовтневій обєднаній державній податковій інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області, з 07 лютого 2014 року, що не заперечується сторонами та про що також зазначено в акті позапланової виїзної перевірки позивача від 12 лютого 2015 року (а.с.12).

Оскільки ФОП ОСОБА_1 надала 30 вересня 2014 року до Державної реєстраційної служби України заяву про припинення, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06 лютого 2014 року по 30 вересня 2014 року, про що складено акт від 12 лютого 2015 року № 166/05-81-17-1/НОМЕР_2 (а.с. 11-17).

Як зазначено в розділі 2.6 акту позапланової виїзної перевірки від 12 лютого 2015 року № 166/05-81-17-1/НОМЕР_2, в ході перевірки встановлено порушення позивачем пп. п. 46.1, 46.5 ст. 46, п. 48.1 ст. 48, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України (надалі ПК України).

Крім того, відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 60 згідно договору оренди, зазначеного у пункті 1.8 акту перевірки.

Згідно договору оренди ФОП ОСОБА_1 (орендар) орендувала у ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) торгове приміщення та сплачувала орендну плату в розмірі 1580,93 гривень за місяць.

Позивачем в доказ зазначеного у акті перевірки, надано до матеріалів справи договір оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2014 року (а.с. 33-35).

Згідно акту прийому-передачі від 01 лютого 2014 року орендодавець передав орендареві нежитлове приміщення площею 17,00 кв.м за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 60 (а.с. 37).

Слід зазначити, що на момент укладення угоди позивач не мала статусу субєкта підприємницької діяльності, тому уклала зазначену угоду як фізична особа.

06 лютого 2014 року сторони договору уклали додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2014 року (а.с. 36). У додатковій угоді позивач виступає як фізична особа-підприємець. Інші умови договору не змінилися.

Згідно інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України ОСОБА_3 має статус фізичної особи-підприємця з 27.12.2011 року з видом діяльності- код КВЕД 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна (а.с. 38).

Відповідно до інформації з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку 2 групи за ставкою 20% у Жовтневій ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області (а.с. 39).

Як зазначено у акті перевірки, позивач також перебувала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний податок з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2014 року (а.с. 15).

Таким чином, обидві сторони договору оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2014 року мали статус субєктів підприємницької діяльності та перебували на спрощеній системі оподаткування. Дана обставина не є спірною між сторонами, оскільки сторони договору перебували на податковому обліку в Жовтневій ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області.

На підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 12 лютого 2015 року № 166/05-81-17-1/НОМЕР_2 відповідачем у відповідності до п. 119.2 ст. 119 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2014 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 гривень за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (а.с. 21).

Спірним питанням даної справи є питання обовязковості, зумовленою податковим законодавством подання ФОП ОСОБА_1 як податковим агентом ФОП ОСОБА_2 розрахунку за формою № 1 ДФ.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України, порушення якого вказано у акті позапланової перевірки, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 46.5 ст. 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За приписами п. 48.1 ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) затверджена наказом ДПА України № 1020 від 24 грудня 2014 року «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку».

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 ПК України, порушення якого також встановлено актом перевірки позивача, податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб для резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно положень ст.18 ПК України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків (п.18.2 ст.18 ПК України).

В розумінні приписів пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Тобто, фізична особа-підприємець (самозайнята особа) буде виступати податковим агентом у разі виплати доходу фізичній особі, яка є платником податку на доходи фізичних осіб. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (ст. 164 ПК України).

При цьому, як зазначено вище, обидві сторони договору є субєктами підприємницької діяльності, знаходились на спрощеній системі оподаткування та були платниками єдиного податку.

Суд зауважує, що згідно п. 297.3 ст. 297 ПК України, платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах.

При цьому, відповідно до п. 177.8 ст. 177 ПК України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, зокрема, дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу (пп. 165.1.36 п. 165 ст. 165 ПК України).

Отже, у разі, якщо орендодавцем (стороною цивільно-правового договору) виступає фізична особа-підприємець, яка використовує належне їй майно для підприємницької діяльності, і отримує дохід з якого сплачується єдиний податок із спрощеною системою оподаткування відповідно до ПК України, то такий дохід не включається до обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а відтак орендар, який виплачує зазначений дохід не є податковим агентом по відношенню до такого орендодавця.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, звертаючи увагу на те, що орендодавець ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, а матеріали справи не містять належних доказів того, що її відносини з позивачем фактично є трудовими, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про порушення позивачем вимог п. 46.1, 46.5 ст. 46, п. 48.1 ст. 48, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51 ПК України, за порушення яких до позивача застосовано штрафні санкції за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1.

З огляду вище викладене, на підставі положень Податкового кодексу України та на підставі ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 26 лютого 2015 року № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87525, Донецька область, м. Маріуполь, бул. ХмельницькогоАДРЕСА_1) судові витрати з судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 28 липня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.