Справа № 2а-3031/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 р. Справа № 51946/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі та Самбірському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі та Самбірському районі Львівської області до Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, про скасування постанови, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі та Самбірському районі Львівської області (далі - УПФУ в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області) звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (далі ВДВС Сабірського МУЮ Львівської області) про скасування постанови від 02.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження та зобовязання відповідача прийняти постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем підставно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що державний виконавець діяв поза межами своїх повноважень, передбачених чинними законодавством.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.03.2011 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 24841874 про примусове виконання виконавчого листа № 2а- 10594/10/1370, виданого 08.02.2011 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобовязання УПФУ в м. Самборі Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.10.2010 року по 08.02.2011 року. Боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 09.03.2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 цього Закону (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 5 цього Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 19 даного Закону, якою передбачено, що у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 24 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів.

Відповідно до п. 3.6.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158, у разі, якщо після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження буде встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 19 «Про виконавче провадження», державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій у порядку установленому статтею 32 Закону, та негайно повідомляє стягувачу про необхідність звернутись до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність до вимог чинного законодавства.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2011 року ВП № 24841874 з виконання виконавчого листа № 2а-10594/10/1370, виданого 02.02.2011 року, з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відтак вважає, що державний виконавець був зобовязаний відмовити у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача безпідставними з огляду на таке.

Приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; 7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами статті 19 цього Закону.

Виходячи з вищевикладеного, а також з системного аналізу приписів Закону колегія суддів критично оцінює покликання апелянта на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому листі не зазначено ідентифікаційний номер стягувача.

Так, частина 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Поряд з тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження та може бути усунута в процесі виконавчого провадження без скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та відповідає принципам, передбаченим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі та Самбірському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року у справі № 2а-3031/11/1370 за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі та Самбірському районі Львівської області до Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, про скасування постанови, зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 03.07.2015 року