Справа № 2а-1061/10/1170
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2010-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2010 року Справа № 2а-1061/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагуна А.В.;

при секретарі Колтунова А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр Агропром до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Центр Агропром (далі по тексту - ТОВ „ Центр Агропром ) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Кіровограді, яка замінена на правонаступника - Кіровоградську обєднану державну податкову інспекцію (далі по тексту - Кіровоградська ОДПІ), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Кіровограді №/3 від 16.03.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомленням-рішення прийнято з порушенням норм діючого законодавства.

Позивач зазначив, що ним правомірно на підставі відповідних бухгалтерських документів, зокрема податкових накладних встановленого зразка, віднесено до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 155 738 грн., а висновок про безпідставність віднесення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту з мотивів відсутності у контрагента ТОВ „ВПФ Метапродакшн права складання податкових накладних через визнання судом недійсними свідоцтва та статуту зазначеного підприємства. Позиція позивача ґрунтується на тому, що чинним законодавством не передбачено залежність права віднесення суми сплаченого продавцю ПДВ від виконання ним обовязку погашення відповідного податкового зобовязання.

В свою чергу Кіровоградська ОДПІ у письмових запереченнях просила у задоволенні адміністративного позову відмовити, пославшись на те що, оспорюванне податкове повідомлення-рішення винесено згідно вимог чинного законодавства. У позивача відсутні були підстави для віднесення до податкового кредиту суму ПДВ, сплаченої ТОВ „ВПФ Метапродакшн у вартості придбаного товару, оскільки податкові накладні виписано не платником ПДВ. Крім того, податковий орган вважає, що із поняття податку на додану вартість та визначення платника податку, передбачених пп. 7.2.3. п.7.2, пп. 7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість, випливає висновок, що підставою для формування податкового кредиту з ПДВ є лише ті суми, які були сплачені до бюджету продавцем.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення згідно позовної заяви.

Представник Кіровоградської ОДПІ ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Судом встановлено, що у період з 14.08.2009 по 18.08.2009, на підставі направлення на перевірку №1044 від 14.08.2009 проведена невиїзна документарна перевірка ТОВ „ Центр Агропром з питань правових відносин з ТОВ „ВПФ Метапродакшн за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2008 року , про що складено акт № 626/23-50/30869946 від 18.08.2009 (а.с.8-19).

6/2310/1710/30327289 від 12.05.2009 року (т. I а.с.14-30). Як вбачається з письмових заперечень відповідача та вказаного акту, в ході перевірки, виявлено порушення:

- пп.7.4.1, п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, в результаті чого завищено суми податкового кредиту, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за березень 2008 року в розмірі 30 000 грн., за квітень 2008 року 20 097,50 грн., за травень 2008 року 12 307, 46 грн., за червень 16 666, 67 грн., за липень 2008 41 666,67 грн., за серпень 35 000, 07 грн.;

На підставі зазначеного акту перевірки та рішення про результати розгляду повторної скарги ДПІ у м. Кіровограді прийняте податкове повідомлення-рішення №000075235/3 від 16.03.2010, яким визначено зобовязання з податку на додану вартість у сумі 233 607,00 грн., в тому числі за основним платежем 155 738,00 грн., за штрафними санкціями 77 869 ( т. I а.с.20).

Як вбачається з акту перевірки, згідно відповіді отриманої від ДПІ у Святошинському районі м. Києва повідомлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2008 по справі №2а-184 визнано недійсним свідоцтво та статут ТОВ „ВПФ Метапродакшн від 03.05.2007 з дати їх реєстрації, тобто з 03.05.2007. Визнано недійсної реєстрацію ТОВ „ВПФ Метапродакшн платником податку на додану вартість від дати введення до реєстру платників на додану вартість, тобто від 21.05.2007.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що несплата ПДВ до бюджету постачальником ТОВ „ВПФ Метапродакшн при реалізації товару позбавляє позивача права на включення до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбаним товарам відповідно до положень п.19 ст.2, ст.9 Бюджетного кодексу України та п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд не погоджується з висновками відповідача викладеними в акті перевірки та заперечень до позову виходячи з наступного відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту в тій самій редакції не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціям.

Помилковим є висновок відповідача про те, що визнання судом недійсними установчих документів контрагента позивача, який видав податкові накладні, та фактична несплата податку до бюджету контрагентом, позбавляє права позивача. на податковий кредит.

Так, визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

З матеріалів справи вбачається, що на час здійснення господарських операцій (за якими податкова інспекція не визнала обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість) ТОВ „ВПФ Метапродакшн був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.193)., а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість(а.с.29). За таких обставин покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

У пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем за наявності факту здійснення господарської операції, підтвердженого відповідними доказами.

Однак, суд не може погодитися з твердженням позивача про те, що усі операції з купівлі-продажу товару у ТОВ „ВПФ Метапродакшн задекларовані на підставі первинних документів, виданих та отриманих податкових накладних. Наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту, якщо буде доведено, що відомості, які містяться у таких документах не відповідають дійсності.

В звязку з тим, що відповідачем на вимогу суду не було надано доказів безтоварності операцій з ТОВ „ВПФ Метапродакшн, суд на підстав ч.5 ст.71 КАС України витребував у позивача докази підтвердження товарності операцій з ТОВ „ВПФ Метапродакшн.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ „ВПФ Метапродакшн 08 лютого 2008 року укладено договір №7 купівлі продажу (оптової партії товарів) (а.с.42), відповідно до якого ТОВ „ВПФ Метапродакшн (продавець) зобовязується поставити та передати у власність ТОВ «Центр Агропром»(покупець) товар відпрацьований АКБ, поліпропілен А4 718, поліпропілен вторинний, дріб свинцева згідно специфікацій.

Згідно п.8.1 зазначеного Договору поставка товару здійснюється на умовах склад покупця м. Кіровоград. Відповідно п.8.2 Договору перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару.

На виконання умов договору ТОВ „ВПФ Метапродакшн за період з 03.03.2008 по 28.08. 2008 виписало (надало) документи на поставку товарів (відпрацьований АКБ, поліпропілен А4 718, поліпропілен вторинний, дріб свинцева) на користь позивача на загальну суму 967 021,50 грн. (в т.ч. ПДВ -161 170, 50 грн.). на які виписано податкові накладні, суму 967 021,50 грн. (в т.ч. ПДВ -161 170, 50 грн.).

Позивачем, окрім зазначеного договору, в підтвердження товарності операцій до суду надано копії специфікацій до договору (а.с.44-45), копії актів приймання-передачі товару (а.с.46-51), копії квитанцій прибуткових касових ордерів (а.с.52-59), копії податкових накладних (а.с.70-165).

Позивачем не надано документів, що підтверджують природу походження відвантаженого товару, фактичне транспортування отриманих товарно-матеріальних цінностей (товарно-транспортні накладні, довіреності тощо), умови такого транспортування, з посиланням на те, що відповідно до умов Договору поставку товару здійснював продавець, тому зазначені документи у покупця відсутні.

Якщо звернутись до податкових накладних то можна встановити, що вони виписувались ТОВ „ВПФ Метапродакшн майже не щодня. (за місяць 16-18 шт.).

Якщо узагальнити ці дані виходить що ТОВ „ВПФ Метапродакшн майже щодня невеликі партії продукції перевозив з м. Києва до м. Кіровограда на відстань близько 300 км, при чому жодного разу не складаючи товарно-транспортних документів. Розрахунки між субєктами господарювання за отриманий товар проводились готівкою на загальну суму 957 019,59 грн. Квитанції до прибуткового касового ордеру виписувались ТОВ „ВПФ Метапродакшн фактично в день видачі податкових накладних.

Як вбачається з описової частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2008 по справі №2а-184 засновником та керівником зазначеного товариства є громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4, який згідно наданих пояснень самостійно ніякої господарської діяльності не здійснював, де знаходяться документи та печатка товариства йому не відомо (а.с.30).

В ході перевірки податковим органом встановлено, що продавцем ТОВ „ВПФ Метапродакшн не було включено до складу податкового зобовязання з ПДВ податкові накладні на загальну суму 967 021, 50 грн. в т.ч. ПДВ 161 170, 25 грн. виписані за період березень 2008 серпень 2008 року на адресу ТОВ «Центр-Агропром»(а.с.17).

Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з наступного: в ході судового розгляду встановлено, що у сторін за угодою відсутні первинні документи, що підтверджують факт отримання та перевезення вантажів, а саме: товарно-транспортні накладні та дорожні листи тощо, що є порушенням Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Здійснення поставки товару на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік, а відтак відсутність таких документів у платника податку свідчить і про нездійснення самих господарських операцій. Отже, податковий кредит за такими операціями не можуть бути надані платникові податку.

За змістом ч.1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з ч. 2 зазначеної статті є нікчемним. Ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається. А у відповідності з ч.1 ст. 216 цього Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В судовому засіданні, не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, в зв'язку з відсутністю довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, належні умови зберігання товарів.

Суд також бере до уваги той факт, що позивач протягом тривалого часу придбавав товари (відпрацьований АКБ, поліпропілен А4 718, поліпропілен вторинний, дріб свинцева) у субєкта господарювання , який систематично не сплачує податки, діяльність якого має ознаки фіктивності, зареєстрований власник та посадова особи якого не визнає своєї причетності до його діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між ТОВ «Центр-Агропром»та ТОВ „ВПФ Метапродакшн договір є нікчемним, а тому не тягне за собою ніяких правових наслідків, крім тих, що випливають з їх нікчемності. Крім того, діяльність ТОВ «Центр-Агропром»при укладанні договору з ТОВ „ВПФ Метапродакшн була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди, так як ТОВ „ВПФ Метапродакшн не виконувало своїх податкових зобов'язань. Тобто, суд приходить до думки, що позивачем неправомірно занижено податок на додану вартість у сумі 155 738,00 грн.

Відповідно до пп. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами», у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, (за результатами проведення документальної перевірки) такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули

З огляду на викладене, суд приходить до думки, що ДПІ у м. Кіровограді податковим повідомленням-рішенням №/3 від 16.03.2010 року були правомірно нараховані штрафні санкції у розмірі 50% від суми заниження ПДВ, а саме 77 869,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено безтоварність операцій між ТОВ «Центр-Агропром»та ТОВ „ВПФ Метапродакшн, отже доведено і правомірність донарахування зобов'язання з податку на додану вартість і визначення штрафних санкцій. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судових витрат, які підлягали б відшкодуванню на користь відповідача судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі відкладення складання постанови в повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_5