Справа № 0670/3914/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/9991/28378/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна»

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року

у справі № 0670/3914/11

за позовом Державної податкової інспекції у м. Житомирі

до Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Житомирі (далі - ДПІ у м. Житомирі; позивач) звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» (далі - ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна»; відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 2 525 711,44 грн., з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 90 291,98 грн., із земельного податку в розмірі 2 656 469,58 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь держави в особі ДПІ у м. Житомирі 4 844 067,80 грн. податкової заборгованості.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за відповідачем обліковується податковий борг: з податку на додану вартість у розмірі 2 525 711,44 грн., який складається із сум, самостійно визначених платником у податкових деклараціях та уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за період з листопада 2008 року по квітень 2011 року та донарахованих контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням № /0 від 20 жовтня 2009 року, яке не скасовано в адміністративному або судовому порядку; з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 90 291,98 грн., який складається із сум, самостійно визначених товариством у загальних та уточнених розрахунках за період з 2006 року по 2010 рік; із земельного податку в розмірі 2 656 469,58 грн., який складається із сум, самостійно визначених відповідачем у звітних та уточнюючих розрахунках за період з 2007 року по 2011 рік.

Стягуючи з товариства податкову заборгованість у розмірі 4 844 067,00 грн., суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано відхилили доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду).

Адже, за правилами частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, відповідно до підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду був спеціальним законом з питань оподаткування) у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову з підстави порушення провадження ухвалою Господарського суду Житомирського області від 27 грудня 2002 року у справі № 1/5/132«Б» про банкрутство ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, позаяк за змістом статей 1, 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, якими, як встановлено судами та не заперечується відповідачем, є розглядувані зобов'язання, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тож, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. А відтак, примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

В той же час, судовими інстанціями не перевірено вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема, щодо направлення (вручення) відповідачу податкової (податкових) вимоги (вимог).

А відтак, враховуючи те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, постановлені у справі судові рішення з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню в частині задоволення позову з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

При цьому слід мати на увазі, що надіслана (надіслані) платнику податків податкова вимога (податкові вимоги) на податковий борг, що не погашений, не втрачає (не втрачають) своєї правової дії, а податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податкової вимоги (податкових вимог) у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року в частині задоволення позову з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.