Справа № 2а-12371/09/2570
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"16" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Корт»на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корт»до Державної податкової інспекції у Чернігівській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та скасування акта, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації в м. Чернігові, в якому просив визнати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за №/0 та податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за №/0 нечинними та скасувати акт перевірки ДПІ м. Чернігова № 46/23/14237042 від 19.11.2009 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, без зясування фактичних обставин справи, що призвело неправильного вирішення справи.

В засідання учасники процесу не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги колегія суддів визнала можливим розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію товариство з обмеженою відповідальністю «Корт»зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Чернігівської міської ради та перебуває на обліку у ДПІ у м. Чернігові як платник податків.

На підставі п.1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»працівниками ДПА в Чернігівській області було здійснено невиїзну документальну перевірку ТОВ «Корт»з питань достовірності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року по взаємовідносинах з ТОВ «ПРОМ БУД МАШ ЛТД».

В ході перевірки встановлено, що за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року позивачем задекларовано валових витрат по податку на прибуток в сумі 227931,00 грн.

Перевіркою фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ „ПРОМ БУД МАШ ЛТД з податку на прибуток за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року встановлено завищення валових витрат за 2008 рік в сумі 192577,00 грн. За період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року позивачем задекларовано податкових зобовязань по податку на додану вартість в сумі 47117 грн. та задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість на суму 44750,00 грн. Перевіркою фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ „ПРОМ БУД МАШ ЛТД з податку на додану вартість за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року встановлено завищення податкового кредиту за 2008 рік на суму 38515,00 грн.

ДПА в Чернігівській області був направлений запит вих. №243/7/35-4037 від 01.09.2009 року до ДПА в м. Києві, про надання інформації щодо контрагента позивача ТОВ «ПРОМ БУД МАШ ЛТД».

Листом від 21.09.2009 року за №8036/7/35-105, ДПА у м. Києві надіслано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2008 року у кримінальній справі №1-751/08 по обвинуваченню ОСОБА_2 - засновника ТОВ «ПРОМ БУД МАШ ЛТД».

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2008 року, який набрав законної сили, встановлено, що після вчинення дій по реєстрації на своє ім'я ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД»ОСОБА_2 не здійснювала управління діяльністю даного підприємства, не організовувала особисто чи через уповноважену нею особу ведення бухгалтерського та податкового обліку результатів господарської діяльності підприємства. Державна реєстрація ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», відкриття поточних рахунків підприємства, отримання свідоцтв про реєстрацію підприємства як платника податку на додану вартість дозволило невстановленим слідством особам використовувати дане підприємство для прикриття незаконної діяльності. Використовуючи ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД»протягом 2007-2008 років невстановлені слідством особи складали фіктивні господарські угоди, первинні документи господарської діяльності підприємства та документи податкової звітності.

В результаті проведеної перевірки з урахуванням вищезазначених обставин відповідачем складено акт №46/35-014/14237042 від 19.11.2009 року.

На підставі вказаного акта були винесені податкові повідомлення-рішення № /0 від 25.11.2009 року по податку на додану вартість по вітчизняних товарах, де сума податкового зобовязання становить за основним платежем 38516,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 19258,00 грн. та податкове повідомлення - рішення № /0 від 25.11.2009 року по податку на прибуток приватних підприємств, де сума податкового зобовязання становить за основним платежем 48145, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 23984 грн.

З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вбачається, що позивачем, в порушення п.5.1 та п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», неправомірно віднесено до складу валових витрат витрати на придбання товарів та послуг від ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», на загальну суму 192577,10 грн., що призвело до завищення валових витрат на суму 192577,10 грн. та до заниження податку на прибуток за 2008 рік на 48145,00 грн. В порушення п.п.7.4.1 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.2, 5, 6, 18 Порядку „Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення від 30.05.1997 року №165, позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту за 2008 рік суму 38516,00 грн., по податкових накладних ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», як оформлені неналежним чином і не є підставою для включення до складу податкового кредиту з ПДВ, в результаті чого позивачу донараховано податку на доданку вартість за 2008 рік в сумі 38516,00 грн.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Корт»до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про скасування акта перевірки ДПІ м. Чернігова № 46/23/14237042 від 19.11.2009 року та визнання податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за № /0 та податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за № /0 нечинними задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стосовно порушення позивачем п.5.1 та п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»колегія суддів виходить з такого.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

П. 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Частиною 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 вказаного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення i зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що платник податку відніс до складу валових витрат суми без підтверджуючих первинних документів. В матеріалах справи відсутні та при перевірці позивачем не були надані договори купівлі-продажу товарів, робіт, послуг, акти виконаних робіт, документи-довіреності, які б могли підтвердити реальний характер придбання таких товарів, послуг в контрагента та використання їх у власній господарській діяльності.

Враховуючи положення вказаних нормативно-правових актів та встановлені факти, колегія суддів вважає, що позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат витрати на придбання товарів та послуг від ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», на загальну суму 192577,10 грн., що призвело до завищення валових витрат на суму 192577,10 грн. та до заниження податку на прибуток за 2008 рік на 48145,00 грн.

Щодо встановлення порушення позивачем п.п.7.4.1 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.2, 5, 6, 18 Порядку „Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення від 30.05.1997 року №165, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року на підставі наданих ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД»податкових накладних віднесено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 38515 грн.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту.

Відповідно до п.2 Порядку «Про затвердження форми податкової накладеної та порядку заповнення»від 30.05.1997 року № 165, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до п.6 Порядку, податкова накладна складається у двох примірниках (оригінал і копія) у момент виникнення податкових зобов'язань продавця відповідно до вимог пункту 7.3 статті 7 Закону, які підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), скріплюється печаткою такого платника податку.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що підставою для визначення податкового кредиту є податкові накладні, видані йому постачальником товару, що оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Спростовуючи зазначені доводи, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які б засвідчили реальне укладання договорів купівлі-продажу товарів, робіт, послуг та виконання таких договорів, а саме: докази перевезення товарів, їх зберігання, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, приймання товарів за кількістю та якістю, підписання актів приймання-передачі тощо. Зазначене підтверджується також актом перевірки.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що господарські операції позивача, на підставі яких були видані податкові накладні та віднесено до складу податкового кредиту за 2008 рік суму 38516,00 грн., не мали реального характеру.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів, зміною зобовязань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Колегія суддів, враховуючи викладене, приходить до висновку, що у разі фіктивності операцій визначення податкового кредиту (та, відповідно, включення витрат на здійснення таких операцій до складу валових витрат підприємства) слід визнати безпідставним, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) доказів сплати продавцеві вартості товару з ПДВ.

Виходячи з цього, податковий кредит та бюджетне відшкодування за такими операціями не можуть бути надані платникові податку.

Зазначений висновок підтверджується також наступним.

Ч. 4. ст. 72 КАС України встановлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2008 року, який набрав законної сили, встановлені обставини, що свідчать про нездійснення контрагентом позивача ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД» реальних господарських операцій.

Враховуючи факти, встановлені вищевказаним вироком суду та положення зазначених нормативно правових актів, суд вважає, що первинні документи складені між позивачем та ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», з порушенням законодавства та не відповідають сутності, не доводять реальність здійснених господарських операцій і відповідно не можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку, а тому позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту за 2008 рік суму 38516,00 грн., по податкових накладних ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД», як оформлені неналежним чином і не є підставою для включення до складу податкового кредиту з ПДВ.

Таким чином, відсутність доказів реального здійснення операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит, та встановлений вироком суду факт вчинення посадовою особою ТОВ «Пром ОСОБА_3 ЛТД»злочину свідчить про законність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надано всі необхідні докази правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та прийняття їх в межах повноважень, що передбачені законами України.

Відповідно до п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Корт» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про скасування акту перевірки ДПІ м. Чернігова № 46/23/14237042 від 19.11.2009 року та визнання податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за № /0 та податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 25.11.2009 року за № /0 нечинним., задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

В звязку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Корт»залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді