Справа № 2270/8629/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/9991/5922/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року

у справі № 2270/8629/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр»

до Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року, позов Відкритого акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» (далі - ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр»; позивач) до Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області (далі - Старокостянтинівська ОДПІ Хмельницької області; відповідач) задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 червня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Старокостянтинівська ОДПІ Хмельницької області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за березень 2011 року, за результатами якої складено акт № 670/231/05471885 від 15 червня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20 червня 2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 19 838,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Приватним підприємством «Агрофірма «Кобзар», з огляду на відсутність факту реального здійснення господарських операцій.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання послуг (робіт) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

В розглядуваній ситуації судами з'ясовано, що між позивачем та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» укладено договір № 498 від 05 травня 2009 року, предметом якого є надання залізницею послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів товариства, на умовах попередньої оплати.

З огляду на сезонність виробництва, дефіцит обігових коштів на кінець зимового - початок весняного періоду та необхідність постійного транспортування продукції, позивачем укладено з ПП «Агрофірма «Кобзар» договір від 15 березня 2010 року, відповідно до умов якого контрагент зобов'язався за завданням ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» протягом визначеного в договорі строку перераховувати на рахунок залізниці визначені позивачем суми за послуги з перевезення продукції, а ВАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» зобов'язався протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання робіт компенсувати перераховані суми.

Фактичне надання розглядуваних послуг підтверджено дослідженими судовими інстанціями залізничними накладними, згідно з якими відправником є позивач, а розрахунки проведено ПП «Агрофірма «Кобзар», яким отримано дозвіл залізниці на здійснення таких платежів; актами здачі-приймання робіт; податковими накладними; банківськими виписками.

Суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання контролюючого органу на ненадання деяких з представлених документів (дозволу залізниці на здійснення ПП «Агрофірма «Кобзар» платежів) на перевірку, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області відхилити, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.