Справа № 813/4318/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року № 813/4318/14

о 13 год., 52 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора - Бойко Н.І., в інтересах соціально незахищених пайовиків КСП «Лішнянське» - ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, представник ОСОБА_3 Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, представник не прибув Дрогобицької районної ради Львівської області, представник - не прибув за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Колективного сільськогосподарського підприємства «Лішнянське», представник - не прибув Управління Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області, представник - не прибув
про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

Дрогобицький міжрайонний прокурор звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах соціально незахищених пайовиків КСП «Лішнянське» - ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, Дрогобицької районної ради Львівської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Колективного сільськогосподарського підприємства «Лішнянське», Управління Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання неправомірною бездіяльності щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) КСП «Лішнянське» у відповідності до вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та зобовязати відповідачів відповідно до вимог вказаного закону провести виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) КСП «Лішнянське».

Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході перевірки встановлено, що згідно рішення Лішнянської сільської ради відбувається роздержавлення та розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Лішнянське». Перевіркою встановлено ряд порушень на усунення яких внесено подання з вимогою вжити невідкладних заходів щодо виконання вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», однак реальних заходів щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в тому числі на момент звернення прокурора до суду не проведено.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд адміністративний позов задоволити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов прокурора задоволити повністю.

Представник відповідача - Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, просив в задоволені позову прокурора відмовити повністю.

Відповідач - Лішнянська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, проти позову заперечила з підстав, що позовні вимоги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, оскільки до вказаного відповідача не надходило жодної заяви позивача про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також земля на яку претендує позивач знаходиться за межами населеного пункту.

Вказаний відповідач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 00010038.

Відповідач - Дрогобицька районна рада Львівської області, проти позову заперечила з підстав, що згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», не є органом який вправі приймати рішення про виділення земельних ділянок в натурі.

Вказаний відповідач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 00247343.

Заслухавши обґрунтування прокурора, безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

Позивач ОСОБА_1 згідно Рішення Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 14.11.2003 року за № 163 «Про затвердження списків пайовиків КСП «Лішнянське»» у звязку із роздержавленням та паюванням земель є особою яка має право отримати земельну частку (пай).

Позивач неодноразово зверталась до прокурора із зверненнями та скаргами щодо проведення корегування проекту розпаювання земель КСП «Лішнянське».

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» із змінами і доповненнями в редакції чинній на момент звернення з адміністративним позовом, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п'ятому частини першої статті 1 цього ж Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Згідно ст. 3 цього ж Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно ст. 5 цього ж Закону, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку;

приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим же Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Законодавцем в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» чітко визначено порядок та підстави виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок. Істотною умовою яких є бажання особи, власника сертифікату на право на земельну частку (пай), одержати належну йому земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), та подання до відповідного органу заяви про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Тобто, реалізація можливості одержання належної земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) здійснюється лише за заявницьким принципом.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог прокурором про визнання неправомірною бездіяльності відповідачів щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та зобовязання відповідачів провести виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) КСП «Лішнянське», оскільки представник позивача вказав, що ОСОБА_1 жодної заяви до відповідачів про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) ніколи не подавала. Жодних належних та допустимих доказів про звернення ОСОБА_1 до відповідачів із заявою про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) прокурором та представником позивача не надано, в справі такі відсутні.

З цих це підстав судом враховуються заперечення відповідачів у справі, оскільки прокурором не обґрунтовано в чому полягає неправомірна бездіяльність відповідачів та як їх зобовязати провести виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачу, якщо позивач із відповідною заявою до них не зверталась. Також прокурором не обґрунтовано повноваження відповідачів на вчинення дій щодо предмету спору згідно вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» про які вказували відповідачі у своїх запереченнях.

Таким чином, позовні вимоги прокурора є необґрунтованим і безпідставними, відтак задоволенню не підлягають.

Судом не надається оцінка іншим доказам наданим як прокурором так і представником позивачам, оскільки такі підтверджують фактичні дані, які виходять за межі предмету спору по даній справі із врахуванням обставин встановлених судом.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що прокурором та позивачем не зроблено.

Розподіл судових витрат згідно ст. 94 КАС України не застосовується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 27.07.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.