Справа № 2-а-4637/10/2270
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4637/10/2270

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2010 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСвятецького В.В.
при секретаріРозумняк О.В.
за участі:позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій непраовмірними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він є військовослужбовцем служби за контрактом та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 м. Хмельницького. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.06.2009 року №120, з метою підвищення фахового рівня та навчання, він був направлений у відрядження до м. Кіровоград в окремий навчальний загін (військова частина НОМЕР_1 ). Термін початку відрядження -17.06.2009 року. По закінченню проходження навчання він був направлений назад у м. Хмельницький до своєї частини, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2009 року №199, а також посвідченням про відрядження. Відповідно, термін закінчення відрядження - 26.09.2009 року (включно).

Перед вибуттям до м. Хмельницького командування військової частини НОМЕР_1 пояснило, що в зв`язку із відсутністю коштів на відрядження, виплата вказаних коштів можлива за місцем проходження служби по прибуттю. Проте, з наданих роз`яснень посадовими особами фінансово-економічного відділення військової частини НОМЕР_2 , зазначені кошти не може бути виплачено за місцем проходження служби, так як це суперечить вимогам частини 3 пункту 8.2.2. наказу Міністра оборони України від 28.10.06 №625 «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини ЗС України».

В подальшому, він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням вирішити дане питання, але із-за причини відсутності коштів отримав відповідь негативного характеру.

Тому позивач просить суд визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати коштів на відрядження на загальну суму 3060 грн. 00 коп. неправомірними і зобов`язати здійснити виплату зазначених коштів.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях зазначив, що на підставі телеграми першого заступника начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.02.2009 року № 116/14/2/123 було заборонено приймати рішення про направлення військовослужбовців та працівників у відрядження за відсутності коштів на визначені цілі та наявності заборгованості по розрахунках з особовим складом за попередні відрядження. Згідно телеграми начальника розвідувального управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.06.2009 року № 116/2/3/251 у зв`язку з відсутністю фінансування на здійснення навчання з 17 червня 2009 року організувати та провести на базі військової частини НОМЕР_1 навчальний період молодого поповнення, яке прибуло на протязі трьох місяців. Перед проведенням навчання між командирами військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 була досягнута усна домовленість про те, що виплата коштів на відрядження не передбачена кошторисом військової частини НОМЕР_1 , а тому не буде проводитись така виплата, оскільки необхідність навчання викликана потребами військової частини НОМЕР_2 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що військовослужбовець служби за контрактом ОСОБА_1 з 17 червня 2009 року по 25 вересня 2009 року перебував у відрядженні на спеціальних курсах у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 17.06.2009 року № 120 та від 28.09.2009 року № 199, посвідченням про відрядження.

Відповідно до вимог підпункту «а» пункту 1 Постанови Кабінету міністрів України від 23.04.1999 року №663 та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.03.2008 р. № 248/9/148 виплата коштів на відрядження на одну особу на добу в межах України складає 30 грн.

Термін перебування позивача у відрядженні становить 102 доби, а тому заборгованість по виплаті коштів на відрядження складає 3060,00 грн.

Частиною 3 пункту 8.2.2. наказу Міністра оборони України від 28.10.06 №625 «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини ЗС України» встановлено, що за місцем відрядження також здійснюються відшкодування витрат на службові відрядження військовослужбовцям, направленим на навчальні та підсумково-випускні збори слухачів заочних факультетів вищих навчальних закладів, та військовослужбовцям, направленим на навчання, на курси ( у центри проходження зборів) системи перепідготовки, удосконалення та підвищення кваліфікації кадрів зі збереженням посад за місцем штатної служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме військова частина НОМЕР_1 зобов`язана провести виплати по відшкодуванню витрат на службове відрядження у відповідності до ч.4 пункту 8.2.2. наказу Міністра оборони України від 28.10.06 №625, а саме за весь час фактичного перебування позивача у відрядженні з дня вибуття та до дня прибуття до місця штатної служби включно.

Заперечення представника відповідача проти позову та посилання його на відсутність відповідних бюджетних асигнувань судом до уваги не прийняте, оскільки відсутність коштів (бюджетних асигнувань) не може слугувати підставою для невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в п.26 свого рішення від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України (Заява № 63134/00) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення). Згідно з п.26 цього ж Рішення суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 71, 86, 122, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити

Визнати дії військової частини НОМЕР_1 м. Кіровоград щодо невиплати ОСОБА_1 коштів на відрядження незаконними.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 м. Кіровоград здійснити виплату військовослужбовцю служби за контрактом ОСОБА_1 коштів на відрядження в сумі 3060 (три тисячі шістдесят) грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.
Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Святецький