Справа № 22-а-145/11
Суддя: Монастирецький Д. І.
Дата ухвалення: 2011-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-145/11 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Луньо К.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 03.03.2010 року звернулася в суд з позовом, в якому просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2007-2009 роки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2010 року позов задоволено частково, зобовязано управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова нарахувати і виплатити з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з врахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова на користь держави 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зміни до законів України Про Державний бюджет України на 2007 рікта Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Україниу видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату даних підвищень до пенсії в 2007-2008 роках були відсутні; не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Також при застосуванні мінімального розміру пенсії, судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка громадянка України ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус дитини війни та, як вбачається з матеріалів справи, підвищення до пенсії дитині війни виплачувалось не у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікта рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення п. 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України якими відповідно було зупинено та обмежено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнина 2007 та 2008 роки відповідно, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п.п. 5, 6 резолютивної частини вищенаведених рішень, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином нарахування та виплата підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Про соціальний захист дітей війни, повинні проводитись в 2007 році з 9 липня та в 2008 році з 22 травня.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції прийнято вірне рішення щодо часткового задоволення позову в частині виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року, згідно вимог зазначених в позові та закону.

Відносно заперечень відповідача щодо неправильного застосування положень ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 28 наведеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Закономне є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком до обрахування доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Також, колегія суддів, вважає за потрібне наголосити, що покликання відповідача на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, тому виплата підвищення до пенсії у збільшених розмірах буде можливою тільки після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України є безпідставними, оскільки відсутність бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не можна, так як невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність бюджетних коштів не є підставою для виправдання недоплати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарга не спростовують висновків суду і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198 п.1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2010 року у справі № 22-а-145/11 без змін.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_3