Справа № 826/10835/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2015 року № 826/10835/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України»
до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, (далі по тексту - відповідач) яким просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Штойки Л.Р. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року на суму 113232,50 грн.;

- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Штойки Л.Р. про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року на суму 113232,00 грн. та постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року на суму 113232,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10835/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15 червня 2015 року.

У судовому засіданні 15 червня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Відповідач участі повноважного представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Під час розгляду справи визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, з огляду на те, що про існування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року позивач дізнався з постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2014 року, яка була отримана останнім 22 травня 2015 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції позивача.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 15 грудня 2010 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 17694688 при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 02 грудня 2009 року № 38/447 про стягнення з ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» боргу на користь ТОВ «Комспек».

30 квітня 2015 року відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47405387 по примусовому виконанні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 17694688 у розмірі 113232,50 грн.

Боржнику - ДП «Київське обласне дорожнє управління» «ВАТ «Автомобільні дороги України» запропоновано добровільно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови.

Одночасно, в рамках виконавчого провадження ВП № 47405387, відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до розгляду справи по суті.

Так, в даному випадку, позивачем оскаржуються дії відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року та відповідні постанови.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 названої статті до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2011 року порушено провадження у справі № 44/258 - б про банкрутство Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до закінчення провадження у справі.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року № 2343-XII (далі по тексту - Закон України № 2343-XII).

Згідно з визначенням, наведеним в абзаці 24 статті 1 Закону України № 2343-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України № 2343-XII, кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України № 2343-XII передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Системний аналіз змісту зазначених норм свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Суд зауважує, що з порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. З огляду на наведене можна зробити висновок про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Отже, до зобов'язань поточних кредиторів, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство під час судових процедур, правила мораторію не застосовуються і по цих зобов'язаннях, згідно загальних правил, застосовуються штрафні (фінансові) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів.

Таким чином, із порушенням справи про банкрутство та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, у підприємства не припиняється обов'язок сплачувати податки і збори у встановленому порядку та розмірах за результатами здійснення господарської діяльності після введення мораторію і протягом його дії, і за порушення законодавства нести відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій. Натомість, нарахування штрафних санкцій під час дії мораторію не відповідає вимогам законодавства, тобто є незаконним.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена при розгляді судових справ цієї категорії, зокрема у постановах від 23 травня 2006 року у справі № 21-104во05, від 07 листопада 2006 року у справах № 21-772во06 і № 21-772во06, від 15 квітня 2008 року у справі № 21-2114во07, від 25 червня 2011 року у справі № 21-113а11, від 05 грудня 2011 року у справі № 21-348а11.

Крім того, вона викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство", відповідно до якої зазначено, що згідно з абзацом четвертим частини четвертої статті 12 Закону (2343-12) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). За змістом статті 12 Закону (2343-12) мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки дана норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2011 року порушено провадження у справі № 44/258 - б про визнання банкрутом Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів позивача.

В свою чергу, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана позивачем постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року, була винесена за наслідками примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02 грудня 2009 року № 38/447 про стягнення з ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» боргу на користь ТОВ «Комспек» до початку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, сума виконавчого збору у розмірі 113232,50 грн. нарахована за період, що передував 09 вересню 2011 року (тобто до моменту порушення провадження у справі про банкрутство позивача та до початку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів), що свідчить про належність її до категорії конкурсних вимог та, як наслідок відсутності у відповідача встановлених законом підстав для визначення позивачу суми такого стягнення на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року.

У зв'язку з зазначеним, суд погоджується з доводами позивача про протиправність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року, як такої, що порушує права та законні інтереси останнього та відповідно підлягає скасуванню.

З огляду на те, що вказаним рішенням встановлена протиправність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року, суд приходить до висновку, що постанова відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року, винесена на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року прийнята відповідачам без дотримання порядку та умов винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає наступне.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

За таких обставин, виділяючи в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв в порядку та в межах наданих йому повноважень, тому підстави для визнання таких дій протиправними, думку суду, відсутні, а з урахуванням задоволення позовних вимог в частині скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження - така позовна вимога є необґрунтованою.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167, 181 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Штойки Л.Р. про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 грудня 2010 року на суму 113232,00 грн. та постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 квітня 2015 року на суму 113232,50 грн.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник