Справа № 805/1630/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 р. Справа № 805/1630/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Маріупольської міської ради до Державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1, ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Маріупольська міська рада звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 (відповідач 1), ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (відповідач 2), за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24098735 від 10.07.2014 року.

В ході судового розгляду справи представником позивача до суду надано заяву про уточнення позовних вимог у звязку з допущеною технічною помилкою при складенні позовної заяви, а саме в частині зазначення індексного номеру спірного рішення. Так, позивач просить визнати незаконними дії щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 14362411 від 10.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Маріупольської міської ОСОБА_4 з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80. Разом із зазначеною заявою третьою особою надано, зокрема свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.07.2014 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_3 належить нежитлова будівля торгівельний павільйон, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80. Підставою для проведення державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме визначене заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 червня 2014 року у цивільній справі № 264/2200/14ц, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на низку обєктів, в тому числі на торгівельний павільйон за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80. Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 серпня 2014 року по справі № 264/2200/14ц, винесеною на підставі заяви Маріупольської міської ради про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 03 червня 2014 року було скасовано. ОСОБА_4 від 27 лютого 2015 року № 6/46-5191 ОСОБА_3 відмовлено у погодженні місця розташування земельної ділянки за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80 для обслуговування будівель торгівлі. Також, позивач вказує не те, що ОСОБА_3 лише 17 липня 2014 року звернувся до Маріупольської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку; у власність чи користування ОСОБА_3 або ОСОБА_5 земельна ділянка не передавалась; торгівельний павільйон збудований самовільно. Таким чином, вважає, що спірним в даній справі рішенням та діями відповідачів порушені права Маріупольської міської ради як представницького органу територіальної громади міста, уповноважного здійснювати управління комунальним майном, розпоряджатися земельною ділянкою за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, оскільки земельна ділянка ОСОБА_3 не виділялась, а розташований на ній обєкт торгівельний павільйон не введений в експлуатацію. У звязку з цим просить визнати незаконними дії відповідачів щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно торгівельний павільйон, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24098735 від 10.07.2014 року.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву про здійснення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 та представник відповідача 2, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Відповідачем 1 через канцелярію суду надано заяву про здійснення розгляду справи за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі до суду не надала.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

Позивач Маріупольська міська рада Донецької області (ідентифікаційний код 33852448) є органом місцевого самоврядування, зареєстрована в якості юридичної особи 21 травня 1997 року, про що 06 грудня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений відповідний запис.

Відповідач ОСОБА_2 служба Маріупольського міського управління юстиції діє у складі Маріупольського МУЮ, є його структурним підрозділом, який забезпечує реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби, що визначено п.1 Положення про реєстраційну службу Маріупольського міського управління юстиції, затвердженого начальником ОСОБА_2 служби Маріупольського МУЮ 22 жовтня 2013 року за погодженням з головою Державної реєстраційної служби України та начальником реєстраційної служби Головного управління юстиції у Донецькій області, (далі Положення про ОСОБА_2 службу).

Згідно з п.3 Положення про ОСОБА_2 службу до основних завдань ОСОБА_2 служби належить забезпечення реалізації державної політки у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону; надає інформацію про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до закону; приймає та видає документи, повязані з проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, взяттям на облік безхазяйного нерухомого майна, надаванням інформації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до законодавства, що визначено пп.4.15-4.18 п.4 Положення про ОСОБА_2 службу.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області у справі №263/2200/14-ц (провадження №2/263/1448/2014) постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, а за ОСОБА_3 в рахунок погашення суми позики визнано право власності, зокрема, на торгівельний павільйон, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80. Зазначене рішення набрало законної сили 13.06.2014 року.

10.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача 2 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна торгівельного павільйону, розташованого за адресою: Донецька обл.. м. Маріуполь, пр. Леніна, 80.

ОСОБА_4 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 від 10.07.2014 року №14362411 проведено державну реєстрацію права власності на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: Донецька обл.. м. Маріуполь, пр. Леніна, 80 за субєктом ОСОБА_3 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна (номер запису про право власності 6294564, реєстраційний номер нерухомого майна 23).

17.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування торгівельного павільйону площею 0,00034 га, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80. на умовах оренди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.08.2014 року заяву Маріупольської міської ради про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 03.06.2014 року (справа №263/2200/14-ц) задоволено. Скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду від 03.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

20.08.2014 року позивач звернувся до ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області із заявою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно торгівельний павільйон літ. А-1 по пр. Леніна, 80 (номер запису про право власності 6294564, реєстраційний номер нерухомого майна 23).

ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 08.09.2014 року №5275/46-16 позивачу вказано на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.08.2014 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду від 03.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, а не рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, тоді як рішення суду про скасування рішень державного реєстратора, яке у відповідності до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 41 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року. п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року, є підставою для скасування рішення державного реєстратора, до ОСОБА_2 служби не подано.

27 лютого 2015 року позивачем прийнято рішення №6/46-5191 «Про дозвіл розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в Іллічівському, Орджонікідзевському, Приморському, Жовтневому районах міста громадянину ОСОБА_3С.»., відповідно до пп.2.4.9. п.2.4. ч.2 якого ОСОБА_3 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування тимчасових споруд торгівельного призначення торгівельних павільйонів) орієнованою площею 0,001225 га по пр. Леніна, 80 в Жовтневому районі м. Маріуполя

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом, що визначено ч.4 ст.182 ЦК України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (із змінами та доповненнями).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі Порядок № 868), який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 17 жовтня 2013 року.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визначення і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абз.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Засади державної реєстрації прав визначені ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав; держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пп.1 п.1 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, підлягає обовязковій державній реєстрації.

При цьому, абз.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.3 п.4 Порядку № 868 передбачено, що право власності на будівлю, споруду може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони знаходяться.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, в тому числі на будівлі і споруди.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.1 п.4 Порядку № 868 якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Ч.2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (ч.1 ст.376 ЦК України).

За правилами ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з вимогами п.10 Порядку прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 31 грудня 2013 року, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

П.п.1, 5 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»визначено, що до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

П.п.1, 2, 9 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно з п.3 Порядку № 868 рішення щодо державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав не нерухоме майно.

Частиною 4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора, повязану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Процедура проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначена ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

За правилами ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, встановлених цим Законом (абз.1 ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із заявою про державну реєстрацію прав у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, їх копії, засвідчені в установленому порядку (абз.1 ч.3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та записів із зазначенням дати і часу реєстрації.

Згідно з ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав у паперовій формі фізична особа повинна предявити документ, що посвідчує її особи, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб (абз.1 ч.11 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Підстави для проведення державної реєстрації прав визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Пунктом 36 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком, зокрема рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пп.10 п.36 цього Порядку).

Спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 липня 2014 року №14362411 прийнято на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 червня 2014 року по справі № 263/2200/14-ц.

Беручи до уваги те, що судове рішення, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, скасовано в судовому порядку, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 липня 2014 року №14362411.

Крім того, суд зазначає, що до 10 липня 2014 року право власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, не було зареєстровано ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто державна реєстрація права власності щодо цього майна проводилась вперше.

При цьому, відповідно до абз.4 п.1 Порядку № 868 завершений будівництвом обєкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше, в розумінні Порядку № 868 є новозбудованим обєктом.

Отже, в силу вимог ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.1 п.4 Порядку № 868 державна реєстрація права власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, могла бути проведена тільки після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Той факт, що право власності ОСОБА_3 на це майно було визнано за рішенням суду, не спростовує висновку суду стосовно того, що державна реєстрація права власності могла бути проведена тільки після прийняття його в експлуатацію, оскільки такий висновок ґрунтується на приписах ч.2 ст.331 ЦК України, ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.1 п.4 Порядку № 868, а також п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

В матеріалах реєстраційної справи №3 документи, що підтверджують прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону, літ. А-1, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 80, відсутні.

З урахуванням викладеного, рішення про державну реєстрацію прав від 10 липня 2014 року №14362411 прийнято всупереч вимогам ч.2 ст.331 ЦК України, ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.1 п.4 Порядку № 868, що також є підставою для його скасування.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Маріупольської міської ради в зазначеній частині.

Стосовно позовних вимог Маріупольської міської ради про визнання незаконними дій держреєстратора ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що дії самі по собі не створюють певних правових наслідків, внаслідок чого у цій частині має місце неправильно обраний спосіб судового захисту. Правові наслідки створює рішення про державну реєстрацію прав від 10 липня 2014 року №14362411, яке є правовим актом індивідуальної дії, правомірно заявлене позивачем у складі позовних вимог та визнане судом таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Маріупольської міської ради підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 94 КАС України, суд присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Маріупольської міської ради до Державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1, ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування рішення задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 липня 2014 року №14362411, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Маріупольської міської ради (ідентифікаційний код 33852448) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 36 (тридцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Крилова М.М.