Справа № 817/1105/15
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"21" липня 2015 р. Справа № 817/1105/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України (далі ДВС України), Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.03.2015 №47036664, зобов'язання прийняття до провадження та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду №4 виданого 18.03.2015 у справі №817/1330/14.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП№ 47036664 від 30.03.2015 року головного державного виконавця відділу примсуового виконання рішень Державної виконавчої служби ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_4 із Державного бюджету України бюджету судові витрати в сумі 278,55 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Представник позивача надіслав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача.

Колегія суддів враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 у справі №817/1330/14 за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій до голови Державної казначейської служби України ОСОБА_6 застосовано штраф в розмірі 12180,00 грн., з яких: 6090,00 грн. стягнуто на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 34500) та 6090,00 грн. стягнуто на користь Державного бюджету України.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 залишено без змін ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2014, а відтак, відповідно до ст.ст.254, 267 Кодексу адмігістративного судочинства України, рішення суду у адміністративній справі №817/1330/14 набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення 18.03.2015 Рівненським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №4, який позивачем звернуто до виконання шляхом подання до відділу примусового виконання рішень ДВС України (а.а.с.27-28).

30.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5 винесено постанову (ВП №47036664) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) (а.с.29).

Не погоджуючись з даною постановою державного виконавця, 14.04.2015 позивачем до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було подано скаргу (а.а.с.32-33). За результатами розгляду якої, заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову від 24.04.2015 (ВП №47036664) про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 (а.с.37).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець діяв не у відповідності до норм чинного законодавства.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XI, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 26 Закону №606-XI передбачено, що невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону, є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону № 606-ХІV, у виконавчому документі повинні бути зазначені: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Разом із тим п.3 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Частиною 2 статті 4 Закону 606-ХІV передбачено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень (ч.2 ст.5 Закону 606-ХІV).

Проте, державним виконавцем не здійснено заходів для реалізації наданого права.

Відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника - фізичної особи та місця її проживання чи перебування не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі №6-45цс14 та від 25.06.2015 року у справі № 6-62цс14.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно із ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в п.40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р. зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ( рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15.03.2001 року).

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження здійснена з формальних підстав та не відповідає критеріям, визначеним ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "27" липня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_4 АДРЕСА_2, 34500

3-відповідачам: Державна виконавча служба України вул.Артема, 73, м.Київ, 04053

4 - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вул.Городецького,13, м.Київ 1, 01001

5- представник позивача: ОСОБА_7 вул.Лисенка,2/27, м.Сарни, Рівненська область - ,