Справа № 2а/0470/3461/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/9991/46474/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2012 по справі №2а/0470/3461/11 за позовом Державної податкової інспекції у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області до Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій» про стягнення податкового боргу.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2011 позовні вимоги Державної податкової інспекції у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області до Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій» про стягнення податкового боргу - задоволено. Стягнуто з рахунків Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій» в банках, обслуговуючих такого платника податків, податковий борг по платі за землю у розмірі 2704378,16грн. (два мільйони сімсот чотири тисячі триста сімдесят вісім грн. 16 коп.) до місцевого бюджету.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2012 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2011 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Дніпродзержинська об'єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби 10.07.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 04.09.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2012 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 67 Конституції України, статей 2, 15, 17 Закону України «Про плату за землю», підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 59.5 статті 59, пункту 60.6 статті 60, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, статей 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 1.3 статті 1, пункту 5.1 статті 5, статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами а державними цільовими фондами», статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державним науково-виробничим підприємством «Цирконій» у період з 01.02.2010 по 30.03.2011 були подані до податкової інспекції податкові декларації (податкові розрахунки) з земельного податку за 2010 рік та 2011 рік, в яких відповідач самостійно визначив до сплати загальну суму земельного податку на 2010 рік - 2333121,12грн., на 2011 рік 2290843,36грн. із встановленою щомісячною платою з січня по грудень 2010 року щомісячно по 194426,76грн., з січня по березень 2011 року по 190903,61грн.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податку в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вищенаведених вимог відповідач у визначені законодавством строки не сплатив в повному обсязі суму податкового зобов'язання з земельного податку.

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед бюджетом з земельного податку становить 2704378,16грн., сума якої підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків та не заперечувалася відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» були надіслані перша податкова вимога від 25.12.2001 №1/206 на стому 14268,00грн., та другу податкову вимогу від 28.01.20102 №2/81 на суму 537200,00грн., які були отримані представниками підприємства

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що надіслані платникові податків податкові вимоги у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. Чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу після набрання чинності Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення податкового боргу є правильним.

Окрім того, посилання відповідача на частину четверту статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» обґрунтовано відхилено судом першої інстанції з огляду на те, що податковий орган звернувся з позовом про стягнення боргу, який виник після введення мораторію.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2012 по справі №2а/0470/3461/11 скасувати, залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв