Справа № 2а-2490/10/0670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м. Київ К/9991/38581/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року

у справі № 2а-2490/10/0670

за позовом Командитного товариства «Гермес»

до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби,

за участю Прокуратури Житомирської області,

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року, позов Командитного товариства «Гермес» (далі - КТ «Гермес»; позивач) до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби (далі - Новоград-Волинська ОДПІ Житомирської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 29 березня 2010 року та № /0 від 29 березня 2010 року. Відшкодовано КТ «Гермес» з Державного бюджету України 6,80 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Новоград-Волинська ОДПІ Житомирської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку КТ «Гермес» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої складено акт № 368/05-53/23-20/32183446 від 12 березня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 29 березня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 936 362,00 грн. (968 181,00 грн. - основний платіж, 968 181,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /0 від 29 березня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 553 180,00 грн. (776 590,00 грн. - основний платіж, 776 590,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.4.4 пункту 8.4, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.2.1, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні нафтопродуктів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ойл Трейдінг», а також послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стамір» з огляду на фіктивний характер здійснення розглядуваних господарських операцій.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган посилався на акт № 902/23-11/35921455 від 25 лютого 2010 року про неможливість проведення перевірки ТОВ «Ойл Трейдінг» у зв'язку з невстановленням його місцезнаходження, а також на недоліки складених за результатами проведених із вказаним контрагентом господарських операцій первинних документів, зокрема, товарно-транспортних накладних.

Крім того, відповідач зазначив про невикористання КТ «Гермес» придбаних у ТОВ «Синтез» та ТОВ «Стамір» послуг у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В свою чергу, певні недоліки первинних документів, в тому числі товарно-транспортних накладних, складених за результатами проведених господарських операцій, на що на обґрунтування своєї позиції посилається податковий орган, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

В розглядуваному випадку правомірність формування позивачем даних податкового обліку при придбанні нафтопродуктів у ТОВ «Ойл Трейдінг» підтверджується дослідженими судами видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками, платіжними дорученнями, документами, які підтверджують оприбуткування придбаної в контрагента продукції у встановленому законодавством порядку та її подальшу реалізацію третім особам, а також показаннями свідків - операторів Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрРосТрансОйл» (контрагент ТОВ «Ойл Трейдінг», який безпосередньо надавав послуги з наливу нафтопродуктів), водіїв КТ «Гермес», які здійснювали перевезення продукції.

За наведених обставин, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, слід погодитись з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в спірній ситуації правових підстав для виключення з податкового обліку сформованих позивачем за здійсненими з ТОВ «Ойл Трейдінг» господарськими операціями даних.

В той же час, при наданні оцінки правомірності формування товариством валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями з придбання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у ТОВ «Синтез» та ТОВ «Стамір» судами не враховано, що згідно з пунктом 11.1 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

При цьому розділом 1 Правил визначено, що товарно-транспортною документацією є комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортною накладною є єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Дорожнім листом є документ установленого законодавством зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспортного засобу.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно із статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суди попередніх інстанцій зазначені вимоги процесуального закону порушили, оскільки не перевірили наявність у позивача товарно-транспортних накладних та дорожніх листів як обов'язкових первинних документів бухгалтерського обліку, які, відповідно, підтверджують реальність здійснення даного виду господарських операцій.

Зокрема, суди не вимагали від позивача надати такі докази, не створили стороні у справі необхідні умови для встановлення фактичних обставин у справі.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що судами не розмежовано суму основного платежу та суму штрафних (фінансових) санкцій, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, за кожним окремим епізодом, у суду касаційної інстанції відсутня можливість виокремити неправомірні донарахування від тих, що підлягають перевірці.

А тому, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, витребувати у контролюючого органу відповідний розрахунок здійснених донарахувань за кожним окремим епізодом, належно оцінити докази і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності із нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.