Справа № 2а-504/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2014 рокум. Ужгород№ 2а-504/10/0770
Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гринюка І.В.,

з участю сторін та осіб, які беруть участь у справі:

сторони у судове засідання не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державна податкова інспекція у Виноградівському районі Закарпатської області звернулася у Закарпатський окружний адміністративний суд із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), якою просить: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1 302 500,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій визначених в рішенні від 02.11.2009 року за № /0 на користь держави.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у зв'язку з порушенням відповідачем вимог п.12 ст.З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до нього податковим органом правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 1 302 500,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча судом вжито заходів для його належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання.

З метою не допущення затягування розгляду справи суд вирішив її не відкладати, а розглянути за наявним в матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступного висновку.

У ході судового розгляду судом було замінено неналежно позивача на належного, а саме: Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Закарпатської області на Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області.

Судом встановлено, що 30 червня 1993 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) зареєстрований Державним реєстратором Виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1, про що видане відповідне свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_2, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8).

У зв'язку з вищенаведеним, відповідача із 30 червня 1993 року взято на облік як платника податків Державною податковою інспекцією у Виноградівському районі Закарпатської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 29 січня 2008 року за № 1265 (а.с.9).

Матеріалами справи встановлено, що 14 жовтня 2009 року працівниками Державної податкової адміністрації у Закарпатській області на підставі направлень від 12.10.2009 року за № 23/1855 та № 23/1854, проведена планова податкова перевірка позивача з питань дотримання вимог законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року за № 265/95-ВР, «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 23 березня 1996 року за № 98/96-ВР, «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року за № 481/95-ВР та постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року за № 637 «про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті України».

Перевірка проводилася магазину «Веко», розташованого за адресою: України, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Кошута, буд.62.

За результатами перевірки складено акт перевірки за № 003934 від 14 жовтня 2009 року (а.с.10-13).

Згідно вищенаведеного акту, під час перевірки встановлено не ведення у порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, а саме: відсутні товарно-транспортних накладних на наявний у магазині товар в сумі 651 250,00 грн.; відсутні записи в книзі обліку доходів і витрат з приводу придбання вказаного товару.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки податковим органом прийнято рішення від 02 листопада 2009 року за № /0 про застосування до відповідача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 302 500,00 грн. (а.с.14).

У відповідності до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

У відповідності до вимог статті 6 вищезазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Отже, відповідно до вимог вищезазначених норм, обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу за № 727/98 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Натомість, фізичні особи-підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 11 червня 2013 рокуза№21-147а13 та від 03 грудня 2013 року за № 21-412а13.

Судом встановлено, що відповідач у 2009 році перебував на спрощеній системі оподаткування, як це зазначав і сам позивач у позовній заяві, а тому відповідно у нього відсутні обов'язки вести облік товарних запасів.

Безпідставним також є посилання позивача, як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, що виявлений у позивача товар, ним не відображений у книзі обліку доходів та витрат, з огляду на наступне.

У відповідності до абзацу 8 статті 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Пунктом 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року за № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 752/4045, встановлено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком N 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції", «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом не передбачає ведення обліку товарних запасів про придбання товарів (оприбуткування продукції), а тому відсутність записів у Книзі обліку доходів і витрат не можна вважати порушенням вимог статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Безпідставним є посилання позивача на те, що видом діяльності відповідача за яким він перебуває на спрощеній системі оподаткування є роздрібна торгівля меблями та здавання в оренду власного нерухомого майна, а виявлено у нього побутову техніку.

У відповідності до абзаців 1, 3 та 8 статті 2 Указу за № 727/98 передбачено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

У разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Згідно вимог статті 4 вищезазначеного Указу, форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України.

Для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Суб'єкт малого підприємництва - юридична особа обов'язково зазначає, яку ставку єдиного податку ним обрано.

При цьому положеннями Указу № 727/98 не передбачено обов'язку суб'єкта малого І підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися.

Преамбулою Указу № 727/98 в редакції Закону України від 25 березня 2005 року за № 2505-IV «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деякі інші законодавчі акти України встановлено, що з 1 липня 2005 року до прийняття Закону України «Про спрощену систему оподаткування» Указ Президента застосовується з урахуванням таких особливостей:

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не поширюється на: суб'єктів підприємницької діяльності, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (в тому числі діяльність, пов'язану із влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (у тому числі державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі), здійснюють обмін іноземної валюти; суб'єктів підприємницької діяльності, які виробниками підакцизних товарів, здійснюють господарську діяльність, пов'язану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів, оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів; суб'єктів підприємницької діяльності здійснюють: видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів, що підлягають ліцензуванню відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Інших обмежень щодо видів підприємницької діяльності, під час здійснення яких не може застосовуватись спрощена система оподаткування, обліку та звітності, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, не передбачено.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування.

Ці умови не обмежували суб'єкта малого підприємництва у виборі реалізовуваних ним видів діяльності лише тими, які зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документів.

Суб'єкт малого підприємництва мав право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

За таких обставин, режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для застосування до відповідача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст.160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяД.В. Іванчулинець