Справа № 2а/2508/1993/11
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2508/1993/11 Головуючий у 1-й інстанції: Соловей В.В. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області про визнання протиправним ненарахування та невиплату підвищення до пенсії як дитині війни, у розмірі встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", та зобов'язання вчинити вказані дії у відповідності до вимог закону.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 13.04.2011 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період із 24 вересня 2010 року до 13 квітня 2011 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 24.09.2010 року до 13.04.2011 року включно, з урахуванням проведених виплат за вказаний період.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право отримання підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни у розумінні ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Згідно ст.6 вказаного Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" чинна після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 змін, внесених пп.1 п.41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року №107-VI.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Колегія суддів вважає дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними, а висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог - законним і обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівняні з постановами КМ України, та є пріоритетним у застосуванні.

Крім того, будь-яким іншим законом, крім Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії не встановлений, у зв'язку з чим відсутні підстави не застосовувати для розрахунку підвищення пенсії як дитині війни розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області залишити без задоволення, постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 13.04.2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.