Справа № 2а/2370/620/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/800/24745/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 по справі №2а/2370/620/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон стройремтранс» до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон стройремтранс» (далі - ТОВ «Регіон стройремтранс», позивач) до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Черкасах Черкаської області ДПС, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.02.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 79367,00грн., у тому числі 71092,00грн. - основний платіж та 8275,00грн. - штрафні (фінансові) санкції та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 81756,00грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.05.2012 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.05.2012 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ДПІ у м. Черкасах Черкаської області ДПС 14.05.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.05.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 138, 198 Податкового кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Черкасах Черкаської області ДПС було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Регіон стройремтранс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.05.2011 по 31.08.2011 за результатами правових відносин з Приватним підприємством «Артбуд Вектор» (далі - ПП «Артбуд Вектор»).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Регіон стройремтранс» вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 71092,00грн., в тому числі за травень 2011 року на суму 16333,00грн., за червень 2011 року на суму 21667,00грн., за липень 2011 року на суму 20592,00грн., за серпень 2011 року на суму 12500,00грн.; пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України внаслідок заниження позивачем податку на прибуток за ІІ-ІІІ квартали 2011 року на загальну суму 81756,00грн.

Фактично висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні валових витрат та податкового кредиту за спірними господарськими операціями з ПП «Артбуд Вектор» з огляду на нікчемність укладених правочинів, що свідчить про укладання угод без настання реалах правових наслідків. При цьому, даний висновок відповідача сформовано на підставі довідки №23/23-4/34556385 від 10.01.2012 про результати проведення зустрічної звірки ПП «Артбуд Вектор» з питань документального підтвердження господарських відносин з платниками податків-покупцями, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.01.2011 по 31.10.2011 в якій встановлено відсутність у підприємства основних засобів, трудових ресурсів, документів первинної бухгалтерської та фінансової звітності та незнаходження ПП «Артбуд Вектор» за юридичною адресою.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №112/23-2/37239681 від 09.02.2012 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.02.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 79367,00грн., у тому числі 71092,00грн. - основний платіж та 8275,00грн. - штрафні (фінансові) санкції та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 81756,00грн.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, на підставі належних та допустимих доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що реальність та товарність спірних фінансово-господарських операцій між позивачем та ПП «Артбуд Вектор» підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які за своєю формую та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема договорами, накладними, податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними, талонами замовника, подорожніми листами та платіжними дорученнями.

Досліджені судом апеляційної інстанції в процесі розгляду справи первинні документи підтверджують не лише реальність укладених правочинів, а й фактичне виконання умов договорів.

Судом також встановлено, товари та послуги, придбані у ПП «Артбуд Вектор» було використано позивачем власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій ПП «Артбуд Вектор» було зареєстровано в установленому законом порядку та мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з контрагентом.

Крім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.А відтак за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені ДПІ у м. Черкасах Черкаської області ДПС у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції щодо правомірності формування позивачем валових витрат податкового кредиту за господарськими операціями з ПП «Артбуд Вектор».

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованістю висновку суду апеляційної інстанції щодо неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 17.02.2012 № та №.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 по справі №2а/2370/620/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв