Справа № 815/3613/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3613/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року 10 год. 21 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С,,

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Р до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Р до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03.

Ухвалою суду від 24.06.2015 року відкрито провадження у справі .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 15.04.2015 р. ТОВ «Копійка-Р» надало заяву про застосування податкового компромісу із уточнюючим розрахунком з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 15.04.2015 р.

Рішенням ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу, позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для застосування податковою компромісу з податкового зобов'язання по податку на прибуток по уточнюючому розрахунку за період 2014 рік. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнати протиправними дії відповідача по прийняттю рішення № 14/15-03 від 28 квітня 2015 року щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу та визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 14/15-03 від 28 квітня 2015 року щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях наданих до суду.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом під час офіційного зясування обставин у справі встановлено наступне.

15.04.2015 р. ТОВ «Копійка-Р» надало до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області заяву про застосування податкового компромісу (а.с. 6) із уточнюючим розрахунком з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 15.04.2015 р. (а.с. 10-23), яким уточнено звітний податковий період за 2014 рік, всього за 2014 рік сума завищених витрат становила 5369933 грн. без податку на додану вартість. Також, позивачем вказано, що заниження податку п'ять відсотків становить 48329 грн. До вказаної заяви, товариством також надано перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства (а.с. 7-9).

Рішенням ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу, на підставі протоколу засідання комісії ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області з питання застосування процедури податкового компромісу від 24.04.2015 року № 10 за результатами розгляду Заяви про застосування податкового компромісу з податкового зобов'язання по податку на прибуток від 15.04.2015 року № 15/04-17 (вх. ДПІ № 2487 від 15.04.2015р.) та уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток від 15.04.2015 року № НОМЕР_1 за 2014 рік відповідачем встановлено факт подання заяви та уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток за податковий період, шо перевищує період до 1 квітня 2014 року, відтак згідно з п. 1 підрозділу 9-2 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зазначено про відсутність правових підстав для застосування податкового компромісу (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Порядок дій контролюючих органів при виконанні підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначено в Методичних рекомендаціях щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17 січня 2015 року № 13.

Відповідно до п. 1.2 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС від 17.01.2015 №13, терміни у цих Методичних рекомендаціях вживаються у значенні, визначеному Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Під заниженням податкових зобовязань для цілей застосування Методичних Рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 1 квітня 2014 року, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобовязань.

Пунктом 33.1. ст. 33 Податкового кодексу України визначено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць та календарний день (п. 34.1 ст. 34 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України для платників податку на прибуток податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

В редакції Податкового кодексу України до 01.01.2015 р. (до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VII) визначено, що для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік для платників податків, визначених у пункті 57.1 статті 57 цього Кодексу (п. 152.9 ст. 152 Податкового кодексу України).

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, в редакції до 01.01.2015 p., зокрема встановлено, що платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного Видаткового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Під час розгляду адміністративної справи, судом було встановлено, що ТОВ «Копійка-Р» надано до ДПІ у м. Іллічівську податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, відповідно до якої підприємством самостійно визначено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в розмірі що перевищує 10 мільйонів гривень та самостійно розраховано розмір авансового внеску з податку на прибуток, що підлягатиме сплаті щомісячно в сумі 24251 грн. Представник відповідача зазначив, що податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал 2014 року підприємство до інспекції не надавало.

Протягом 2014 року ТОВ «Копійка-Р», у відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, щомісячно сплачувало авансові внески з податку на прибуток, про що свідчить картка особового рахунку платника, в зв'язку з чим, для вказаного підприємства податковим періодом з податку на прибуток являється календарний рік.

Відповідно до п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України при складанні уточнюючих розрахунків податкових зобовязань для застосування податкового компромісу не враховуються суми коригувань податкового кредиту з податку на додану вартість та/або витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, відображені в уточнюючих розрахунках, які одночасно відповідають таким умовам: подані в порядку, встановленому статтею 50 цього Кодексу, після 1 квітня 2014 року ; уточнюють показники податкових декларацій за звітні (податкові) періоди, що передували 1 квітню 2014 року; за результатами подання таких уточнюючих розрахунків було зменшено податкове зобовязання (збільшено відємне значення) з податку на прибуток або податку на додану вартість за такі звітні (податкові) періоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку, заява ТОВ «Копійка-Р» від 15.04.2015 вих. №15/04-17 про застосування податкового компромісу надана з уточнюючим розрахунком з податку на прибуток підприємства за 2014 рік від 15.04.2015 р., не відповідає положенням п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Це означає, що підстави для застосування податкового компромісу відносно цього податкового зобов'язання у контролюючого органу відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження податкового компромісу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Р є правомірним.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному звязку, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі не було порушено прав позивача щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для визнання протиправними дії відповідача та визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача суд дійшов висновку, що у задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Рнеобхідно відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 24.07.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Р до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області щодо визнання протиправними дії щодо прийняття рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 про непогодження застосування процедури податкового компромісу та визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 28.07.2014 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Копійка-Р до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області щодо визнання протиправними дії щодо прийняття рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 про непогодження застосування процедури податкового компромісу та визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2015 року № 14/15-03 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу - відмовити повністю.

28 липня 2015 року.