Справа № К/9991/2004/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2015 р. м. Київ К/9991/2004/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Кочана В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Малиновського районного відділу обласного міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, треті особи: начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, оперуповноважений сектору карного розшуку Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу обласного міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області Лужанський А.В. про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року представник позивача звернулась в суд з вказаним адміністративним позовом й зазначала, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. У грудні 2008 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Вважаючи звільнення незаконним та уточнивши позовні вимоги просила суд скасувати накази про покарання та звільнення позивача, поновити на службі на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року, позов задоволено частково: скасовано накази начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 26 грудня 2008 року №1248 та від 30 грудня 2008 року №687 о/с в частині звільнення позивача; поновлено на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області; стягнуто з Малиновського районного відділу обласного міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що звільнення відбулось з урахування всіх обставин вчиненого порушення дисципліни та з урахуванням попередньої поведінки позивача, зокрема незнятих дисциплінарних стягнень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 26 грудня 2008 року №1248 на підставі висновку службового розслідування, затвердженого першим заступником начальника Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 24 грудня 2008 року, за безвідповідальне ставлення до виконання посадових обов'язків, грубе порушення вимог частини третьої статті 106 Кримінально-процесуального кодексу України, пункту 2.3 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочин, що вчинені або готуються, статей 3, 5 Положення про короткочасне затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, статті 11 Закону України «Про міліцію», що виразилось у неповідомленні в найближчий орган міліції інформації про виявлення злочину і затримання особи, що підозрюється у його скоєнні, одразу після його виявлення, не складанні протоколу про затримання особи, що підозрюється у вчиненні злочину, і таким чином безпідставного утримання в органі внутрішніх справ цієї особи, не сповіщення сім'ї про затримання, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 30 грудня 2008 року №687 о/с позивача звільнено за підпунктом «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (порушення дисципліни).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності доказів того, що обов'язками саме позивача було складання протоколу затримання та повідомлення сім'ї про таке затримання, а також що саме він незаконно утримував затриману у відділі міліції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України встановлені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказами начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 26 грудня 2008 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення та від 30 грудня 2008 року - звільнено з органів внутрішніх справ.

До адміністративного суду позивач звернувся 12 лютого 2009 року.

Судами попередніх інстанцій не було перевірено дотримання позивачем строку звернення до суду, не було встановлено дату вручення йому копії наказу про звільнення або дату видачі трудової книжки.

Відповідно до постанови колегії суддів Судової палати у адміністративних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13, рішення якого згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для застосування, строк звернення до адміністративного суду з позовом як різновид строку позовної давності та наслідки його пропущення можуть застосовуватися судами у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи. У даному випадку суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що рішеннями і діями відповідача було порушено право позивача на працю та поновлено його на посаді, проте не вирішено питання дотримання спеціального строку звернення до суду.

Також судам слід звернути увагу на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13), відповідно до якого ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ В.М. Кочан/підпис/