Справа № 2а-1554/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2010-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2010 рокум. Ужгород№ 2а-1554/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі : головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Семаль Т.М.,

за участю сторін:

позивач: громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання не зявився;

відповідача : Управління міграційної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_3. головний спеціаліст юрисконсульт відділу у справах біженців (довіреність № 17-9-9 від 11.01.2010 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки, на його власну думку, Управління міграційної служби у Закарпатській області, не дослідивши всіх обставин справи, необґрунтовано прийняв рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Відповідач надав суду свої письмові заперечення, відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання, що відбулося у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду, 02 червня 2010 року позивач не зявився, хоча про дату, час та місце, як попереднього судового засідання так і розгляду справи по суті був повідомлений вчасно та належним чином, разом з тим у позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, вказаних у письмових запереченнях.

Зокрема, оскаржуване рішення приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача. Так за результатами розгляду матеріалів справи особи, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка, 30 липня 2008 року була затриманою за спробу незаконного перетинання державного кордону України, 15 серпня 2008 року звернулась із заявою про надання статусу біженця. У вересні 2008 року у порядку ст.ст.9. 11 та 12 Закону України "Про біженців" під час розгляду заяви про надання статусу біженця особі, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2, було встановлено, що документів які б посвідчували його особу немає, так як він закордонний паспорт залишив на території Росії. Також було встановлено, що у 2006 році вказана особа отримала закордонний паспорт у паспортному столі міста Кіркук, а 15 квітня 2008 року легально покинула країну громадянської належності, придбавши бізнес візу до Росії, терміном три місяці. Отже, заявник безперешкодно напередодні виїзду з країни громадянської належності отримав закордонний паспорт, що свідчить про лояльність влади Іраку до заявника, йому не чинилось перешкод при виїзді з країни.

Під час співбесіди 18 вересня 2008 року у відділі міграційної служби у Закарпатській області, що зафіксовано в протоколі співбесіди, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 на запитання, з якою метою Ви направлялись на територію України він відповів, що мав намір потрапити через територію Словаччини до Англії, щоб там проживати та працевлаштуватись. Як видно з протоколу співбесіди вказана особа в країні громадянської належності була власником магазину "Фархад'", який спеціалізувався на продажу ком пакт дисків. Однією з причин виїзду з країни громадянської належності стали військові дії, які ведуться на території Іраку, а також міжконфесійний конфлікт на побутовому ґрунті, пов'язаний з діяльністю заявника, як власника магазину з продажу компакт дисків з фільмами та музикою, яка суперечить, на думку релігійних фанатиків з групи "Ансар Альсунна", нормам ісламу.

У судовому засіданні встановлено, що позивач особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка 30 липня 2008 року була затриманою за спробу незаконного перетинання державного кордону України, 15 серпня 2008 року звернулась із заявою про надання статусу біженця. Управлінням міграційної служби у Закарпатській області було проведено співбесіду з громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 18 вересня 2008 року, в ході якої встановлено, що позивач, у країні громадянської належності, отримав ідентифікаційну картку у місті Кіркук, дату отримання не знає, та закордонний паспорт отримав у місті Кіркук 05 жовтня 2006 року. Позивач виїхав з країни громадянської належності легально, спочатку легковим автомобілем до Сірії, а з Сірії вилетів літаком до Росії, маючи бізнес-візу до Росії. Викладене є доказом того, що особа, яка назвалась ОСОБА_1 ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_1 та користувалася захистом країни громадянської належності (а.с.а.с._19-20).

Відповідно до н.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, особи, вимушені покинути країну походження в результаті внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року.

Відповідно до п.65 глави 2 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН переслідування відноситься до дій влади країни заявника.

Прикладів особистого переслідування за конвенційними ознаками заявник не навів. Отже, причиною виїзду з країни громадянської належності стало безробіття та бажання позивача працевлаштуватись в Англії.

Під час співбесіди 18 вересня 2008 року особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 називає причинами виїзду з країни громадянської належності велика кількість релігійних терористів, які забороняли позивачу продавати диски з фільмами та музикою. Асад ОСОБА_2 не був членом політичної партії чи організації, до нього не застосовувалось фізичне насилля (а.с. 20).

Позивач стверджував під час співбесіди, що зафіксовано в протоколі від 18 вересня 2008 року, що виїхав з Іраку з метою працевлаштуватись в Англії (а.с. 19).

У даному випадку, виходячи з вищенаведеного, позивач не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи особи, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2, свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за конвенційними ознаками. Особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 таких свідчень не надала.

В заяві про надання статусу біженця позивач повинен доказувати достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Відповідно до Позиції ООН "Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців" факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і письмові. Це означає, що позивач повинен переконати посадову особу компетентного органу в правдивості своїх фактичних тверджень. Аналіз матеріалів справи позивача свідчить, що він не навів жодних конкретних фактів про побоювання щодо нього в країні громадянської належності. Особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 не навела також будь-якої аргументації свого побоювання у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідають вимогам абзацу другого статті 1 Закону України "Про біженців".

Під біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про біженців" розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи на Закон України "Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" від 18 березня 2004 р., суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.5 ст.4 ОСОБА_4 Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27 квітня 2004 р. - заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;

заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

В судовому засіданні позивачем не надано аргументованих та обгрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критеріїв про причини, з яких вона не може повернутися в країну своєї громадянської належності. Зважаючи на це та враховуючи інформацію, надану позивачем, не підтверджується наявність умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року.

Відповідно до п.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН. особи, вимушені покинути країну походження в результаті

внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року.

Відповідно до пункту 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за конвенційними ознаками. Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 таких свідчень не надав.

У даному випадку, виходячи з вищенаведеного, позивач не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до певної соціальної групи є необґрунтованими.

Отже, оскільки відповідач управління міграційної служби в Закарпатській області діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, в тому числі Законом України "Про біженців", підстави для скасування його рішення та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СуддяОСОБА_5