Справа № 2а-920/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2010-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2010 рокум. Ужгород№ 2а-920/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі : головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Гошовській К.Г.,

за участю сторін:

позивача: Карамі ОСОБА_1 Іваф,

відповідача : Управління міграційної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_2 головний спеціаліст юрисконсульт відділу у справах біженців (довіреність № 17-9-8 від 11.01.2010 року),

за участю перекладача : ОСОБА_3 (диплом серія ВК № 21214092 від 21.06.2002 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Карамі ОСОБА_1 Іваф до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 30.03.2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 5 травня 2010 року.

Позивач звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міграційної служби у Закарпатській області яким просить визнати протиправними дії адміністративного відповідача в частині не розгляду її заяви про надання статусу біженця по суті, визнати протиправним рішення адміністративного відповідача про відмову в оформленні їй документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця і скасувати його та зобовязання Управління міграційної служби в Закарпатській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки, на її власну думку, оскаржуване рішення приймалось без врахування та дослідження всіх обставин по її справі, які мають важливе юридичне значення.

Позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Представниця відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, вказаних у письмових запереченнях.

Зокрема, за результатами розгляду матеріалів справи особи, яка назвалась громадянкою ОСОБА_4 Карамі ОСОБА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, країна постійного проживання ОСОБА_4, яка у лютому 2009 року нелегально прибула в Україну та 20 липня 2009 року через посадову особу Мукачівського прикордонного загону у порядку ст.9 Закону України "Про біженців" звернулась із заявою про надання статусу біженця.

Згідно ст. 9 Закону України "Про біженців" та Конвенції про статус біженців 1951 року, та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року заяву особи, яка назвалась громадянкою ОСОБА_4 Карамі ОСОБА_1 ОСОБА_5 прийнято до розгляду 21 липня 2009 року. В ході розгляду заяви особи, яка назвалась громадянкою ОСОБА_4 Карамі ОСОБА_1 ОСОБА_5 та наявних матеріалів особової справи встановлено наступне.

Після проведеної перевірки на предмет повторного звернення з приводу набуття статусу біженця у порядку статті 9 Закону України "Про біженців", було встановлено, що вказана особа зверталась до управління міграційної служби в м. Києві, назвавши себе Карамі ОСОБА_6 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням управління міграційної служби у м. Києві від 11 березня 2009 року № 140 їй було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. До судових інстанцій не зверталася. Однак, після затримання за спробу незаконного перетинання державного кордону України підрозділом Мукачівського прикордонного загону звертається із відповідною заявою про надання статусу біженця до органу міграційної служби у Закарпатській області, назвавши себе громадянкою ОСОБА_4 Карамі ОСОБА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст.12 Закону України "Про біженців" однією з підстав для відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця є випадок, коли заяви носять характер зловживання.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що позивач у лютому 2009 року прибула в Україну та 20 липня 2009 року через посадову особу Мукачівського прикордонного загону у порядку ст.9 Закону України "Про біженців" " N 2557 від 21 червня 2001 року звернулась із заявою про надання статусу біженця.

Згідно абз.1 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до абз.6 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно повідомлення управління міграційної служби у Закарпатській області за № 130 від 28 липня 2009 року позивачеві відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, оскільки відповідно до абз. 7 ст. 12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року, тому що з метою набуття статусу біженця Карамі ОСОБА_1 ОСОБА_5 зверталася до управління міграційної служби у м. Києві і, відповідно до рішення управління міграційної служби у м. Києві від 11 березня 2009 року позивачеві було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Фактів переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, визначених абзацом другим статті 1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року позивачем не наведено.

Під біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про біженців" розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи на Закон України "Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" від 18 березня 2004 р., суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.5 ст.4 ОСОБА_7 Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27 квітня 2004 р. - заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У судовому засіданні позивачем не надано аргументованих та обґрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критеріїв про причини, з яких вона не може повернутися в країну своєї громадянської належності. Зважаючи на це та враховуючи інформацію, надану самою позивачкою, не підтверджується наявність умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року.

Відповідно до п.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН. особи, вимушені покинути країну походження в результаті

внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Отже, оскільки відповідач управління міграційної служби в Закарпатській області діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, в тому числі Законом України "Про біженців", підстави для скасування його рішення та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову Карамі ОСОБА_1 Іваф до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СуддяОСОБА_8