Справа № 22-а-975/11
Суддя: Монастирецький Д. І.
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-975/11 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л. М.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Луньо К.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 03 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року і про зобовязання Управління Пенсійного Фонду України в м. Бориславі здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії, отриманої в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та в період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 08.04.2009 року звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни за 2007-2008 роки.

Позивачка змінила свої позовні вимоги, просила визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України у м. Бориславі Львівської області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у м. Бориславі Львівської області здійснити їй нарахування і виплату підвищення до пенсії, отриманої в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком, право на яке їй надано ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 3 лютого 2010 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Бориславі Львівської області щодо ненарахування і невиплати позивачці ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязано Управління Пенсійного Фонду України у м. Бориславі Львівської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, отриманої в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надане ОСОБА_3 ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням проведених нарахувань.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зміни до законів України Про Державний бюджет України на 2007 рікта Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Україниу видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату даних підвищень до пенсії в 2007-2008 роках були відсутні; не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Також при застосуванні мінімального розміру пенсії, судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка громадянка України ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус дитини війни та, як вбачається з матеріалів справи, підвищення до пенсії дитині війни виплачувалось не у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегією суддів встановлено, що п. 17 ст. 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікз метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Однак Законом України від 19 січня 2006 року Про внесення змін до Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікп. 17 ст. 77 виключено та ст. 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абз. 7 ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_4 був опублікований 22 березня 2006 року і набрав чинності 2 квітня 2006 року. Тобто, з 2 квітня 2006 року ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнизнову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікне приймалися.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рікта рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення п. 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України якими відповідно було зупинено та обмежено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнина 2007 та 2008 роки відповідно, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п.п. 5, 6 резолютивної частини вищенаведених рішень, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином нарахування та виплата підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Про соціальний захист дітей війни, повинно проводитись в 2007 році з 9 липня та в 2008 році з 22 травня.

Однак, колегія суддів, вивчивши матеріали справи вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (в редакції до 07.07.2010 року).

Посилання відповідача на пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи /а. с. 10/, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки, згідно ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції до 07.07.2010 року), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.

Таким чином в задоволенні позовних вимог щодо виплати підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду позивачем на чому наполягав відповідач.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині виплати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, по 31.12.2008 року включно, згідно вимог зазначених в позові.

Відносно заперечень відповідача щодо неправильного застосування положень ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 28 наведеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Закономне є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком до обрахування доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Також, колегія суддів, вважає за потрібне наголосити, що покликання відповідача на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, тому виплата підвищення до пенсії у збільшених розмірах буде можливою тільки після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України є безпідставними, оскільки відсутність бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не можна, так як невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність бюджетних коштів не є підставою для виправдання недоплати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 3 лютого 2010 року у справі № 2а-88/10 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України м. Бориславі Львівської області щодо ненарахування і невиплати в користь ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняза період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області нарахувати і виплатити в користь ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняза період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_5