Справа № 826/10233/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2015 року № 826/10233/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Нагорянського С.І., суддів: Бояринцевої М.А., Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про зобов'язання надати відповідь
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила:

- скасувати відмову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 квітня 2015 року розглянути скаргу потерпілої ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року;

- зобов'язати начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти рішення після пред'явлення позивачем оригіналів і копій документів повторно розглянути скаргу потерпілої ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року та надати їй відповідь.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 15 червня 2015 року.

У попередніх судових засіданнях 15 червня 2015 року та 30 червня 2015 року розгляд справи було відкладено, у зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2015 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 22 липня 2015 року.

Представник позивача під час судового розгляду справи підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з огляду на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судових засіданнях 14 липня 2015 року та 22 липня 2015 року заперечував проти задоволення позовних вимог, подав письмові заперечення проти позову.

Від представника відповідача у судовому засіданні 22 липня 2015 року надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, представник позивача проти вказаного клопотання не заперечував.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про перехід до розгляду справи порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

20 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Департаменту державної виконавчої служби із скаргою, в якій посилалась на те, що 20 вересня 2011 року державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Руденко Н.В. разом з 5-ма державними виконавцями та працівниками міліції під час виконання здійснення виконавчих дій, у порушення ст. 7, 8, 12, 13, 56, 57 Закону України «Про виконавче провадження» перевищили службові повноваження, незаконно склали акт опису та арешту майна, занизивши його вартість, при цьому не зафіксували все майно.

У зв'язку з наведеним у скарзі ОСОБА_1 просила: - з'ясувати, хто із посадових осіб відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 20 вересня 2011 року організував рейдерське захоплення квартири позивача; - з'ясувати необхідність складення 20 вересня 2011 року акту опису й арешту майна позивача, не зважаючи на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2009 року та 25 січня 2011 року не було передбачено опис й арешт майна позивача; - з'ясувати причини незаконного опису й арешту майна державним виконавцем Руденко Н.В.; - з'ясувати причини відсутності підписів всіх учасників виконавчого провадження в акті опису й арешту майна позивача; - з'ясувати причини накладення арешту на майно та передачі його на зберігання ОСОБА_3; - з'ясувати причини накладення арешту на майно, на яке законом заборонено накладення арешту; - з'ясувати причини заниження реальної вартості майна позивача та причини незафіксування в акті опису й арешту майна усього майна позивача; - з'ясувати причини не зупинення проведення виконавчих дій щодо виселення позивача з квартири, у зв'язку з поданням скарги до Шевченківського районного суду м. Києва.

З урахуванням вищенаведеного, у скарзі позивач просила здійснити об'єктивну перевірку посадових осіб ДВС Шевченківського району і винних в рейдерському захопленні квартири позивача притягнути до відповідальності; скаргу розглянути за участю представника ОСОБА_4, який в разі необхідності надасть додаткові докази.

Листом від 30 квітня 2015 року № Н-4001/20-3.1 за підписом начальника Управління розгляду звернень громадян та юридичних осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 надано відповідь, згідно якої: на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва з 02 листопада 2009 року та з 18 серпня 2011 року перебували виконавчі провадженні з примусового виконання: - виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року № 2-96 про виселення позивача з квартири АДРЕСА_1; - виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2011 року № 2-4562 про зобов'язання ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_1, не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_3 перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири без надання іншого житлового приміщення. Вищевказані виконавчі провадження 22 вересня 2011 року були завершені, у зв'язку з повним та фактичним виконанням рішення суду. У подальшому згідно акту від 25 лютого 2015 року виконавчі провадження було знищено, у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Крім того, позивачу було роз'яснено право оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби виключно у судовому порядку.

Вважаючи, що відповідачем фактично було відмовлено у розгляду скарги ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу ст. 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 4 Закону № 393/96-ВР, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

В силу ст. 16 Закону № 393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно ст. 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що заява (скарга) позивача від 02 квітня 2015 року розглянута Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах компетенції, а відповідь була надана в строк, передбачений Законом.

Матеріали справи свідчать, що викладені в скарзі позивача вимоги (всього 11) стосувались дій державних виконавців та посадових осіб ДВС Шевченківського району, вчинені під час здійснення виконавчих дій з виселення ОСОБА_1 з квартири.

При цьому, судом встановлено, що лист відповідача від 30 квітня 2015 року містить лише загальну інформацію про те, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва з 02 листопада 2009 року та з 18 серпня 2011 року перебували два виконавчі провадженні з примусового виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва, які були завершені 22 вересня 2011 року, у зв'язку з повним та фактичним виконанням рішення суду.

В свою чергу, лист в якому відображено хід виконавчих проваджень не може вважатись належною, обґрунтованою, повною та всебічною відповіддю на скаргу позивача від 02 квітня 2015 року.

За результатами системного аналізу скарги позивача та наданої за результатами її розгляду відповіді, суд дійшов висновку про те, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було належним чином розглянуто скаргу позивача від 02 квітня 2015 року, та не було надано об'єктивну та всебічну відповідь або ж пояснення стосовно всіх питань, висвітлених у скарзі.

Так, позивач просить зокрема скасувати відмову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30 квітня 2015 року розглянути скаргу потерпілої ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року.

Водночас, суд зазначає, що вищевказана відмова викладена у формі листа, що, у відповідності до положень КАС України, не є рішення суб'єкта владних повноважень, а тому не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та з метою захисту прав позивача, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною відмову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та зобов'язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року та надати повну, аргументовану відповідь, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріали справи свідчать, що в ході розгляду справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Враховуючи, що суд фактично дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1, однак в іншому формулюванні, суд присуджує з Державного бюджету України на користь позивача всі понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

3. Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 02 квітня 2015 року та надати повну, аргументовану відповідь, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

4. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

5. Судові витрати в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (01032, АДРЕСА_2) за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя С.І. Нагорянський

Судді М.А. Бояринцева

Я.І. Добрянська

Головуючий Суддя С.І. Нагорянський

Судді Я.І. Добрянська