Справа № 2а-3249/10/2470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/9991/471/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений Гай»

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року

у справі № 2а-3249/10/2470

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений Гай»

до Державної податкової інспекції у Заставнівському районі Чернівецької області

про визнання протиправними дій та рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зелений Гай» (далі - СТОВ «Зелений Гай»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заставнівському районі Чернівецької області (далі - ДПІ у Заставнівському районі Чернівецької області; відповідач), в якому просило: визнати протиправними дії та рішення контролюючого органу щодо нарахування позивачу податкового боргу за постановами Кабінету Міністрів України від 11 вересня 1997 року № 1003, від 10 грудня 1998 року № 1953, від 26 лютого 1998 року № 220 в розмірі 5 109,40 грн., розповсюдження з 30 серпня 2010 року права податкової застави на активи товариства, зобов'язання СТОВ «Зелений Гай» сплатити штрафи та пеню на суму податкового боргу, а також вимоги термінової сплати суми податкового боргу в розмірі 5 109,40 грн.; скасувати податкові вимоги № 1/69 від 30 серпня 2010 року та № 2/75 від 12 жовтня 2010 року; зобов'язати відповідача списати податковий борг, визначений у податкових вимогах № 1/69 від 30 серпня 2010 року та № 2/75 від 12 жовтня 2010 року, на підставі підпункту 18.1.1 пункту 18.1 статті 18 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-III).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, СТОВ «Зелений Гай», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 21 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) визначено, що у 2010 році органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону № 2181-III.

Отже, наведена норма Закону № 2154-VI кваліфікує заборгованість за фінансовою допомогою як податковий борг і передбачає її стягнення відповідно до вимог Закону № 2181-III.

За змістом пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-III податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-III передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Таким чином, заборгованість позивача за фінансовою допомогою не є боргом у розумінні пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-III, проте є податковим боргом в силу прямої дії статті 21 Закону № 2154-VI, стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України.

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Отже, направлення платнику податків податкових вимог є заходами, які контролюючий орган здійснює в разі невиконання платником обов'язку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, задекларованої платником (самостійно узгодженої) або визначеної йому контролюючим органом у випадках, передбачених підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181-III.

Відсутність у заборгованості за фінансовою допомогою ознак податкового боргу саме у розумінні Закону № 2181-III виключає можливість вжиття податковим органом зазначених заходів.

В свою чергу, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 11 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством, а також стягувати до державного бюджету суми заборгованості суб'єктів господарювання за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, та нарахованої на неї пені у порядку, передбаченому Законом № 2181-III.

А відтак, органи державної податкової служби, отримавши відповідне подання управління державного казначейства щодо наявності у підприємства заборгованості перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, реалізують надані ним повноваження на стягнення такого боргу шляхом безпосереднього звернення з відповідним позовом до суду без попереднього скерування податкових вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність направлення відповідачем на адресу товариства податкових вимог № 1/69 від 30 серпня 2010 року, № 2/75 від 12 жовтня 2010 року та, як наслідок, про необхідність їх скасування.

В той же час, заявлені СТОВ «Зелений Гай» у розглядуваній справі позовні вимоги про визнання протиправними дій та рішень контролюючого органу щодо нарахування позивачу податкового боргу за постановами Кабінету Міністрів України від 11 вересня 1997 року № 1003, від 10 грудня 1998 року № 1953, від 26 лютого 1998 року № 220 в розмірі 5 109,40 грн., розповсюдження з 30 серпня 2010 року права податкової застави на активи товариства, зобов'язання СТОВ «Зелений Гай» сплатити штрафи та пеню на суму податкового боргу, а також вимоги термінової сплати суми податкового боргу в розмірі 5 109,40 грн. не є належним способом захисту порушеного права, а гарантування дотримання прав, свобод, інтересів позивача досягається шляхом скасування оспорюваних податкових вимог.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача списати податковий борг, визначений в податкових вимогах № 1/69 від 30 серпня 2010 року та № 2/75 від 12 жовтня 2010 року, на підставі підпункту 18.1.1 пункту 18.1 статті 18 Закону № 2181-III, то суди цілком обґрунтовано відмовили в її задоволенні, адже відсутність у заборгованості за фінансовою допомогою ознак податкового боргу в розумінні Закону № 2181-III виключає також і можливість його списання на підставі названої норми Закону № 2181-III.

Згідно із статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений Гай» задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року змінити в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових вимог № 1/69 від 30 серпня 2010 року та № 2/75 від 12 жовтня 2010 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати податкові вимоги № 1/69 від 30 серпня 2010 року та № 2/75 від 12 жовтня 2010 року.

В решті постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.