Справа № 800/262/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 липня 2015 року м. Київ справа № 800/262/15

провадження № П/800/262/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Президента України про визнання протиправними дій, незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України з адміністративним позовом, в якому просить визнати: протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття 28 грудня 2014 року поправок до статті 267 Податкового Кодексу України (далі - вимога №1); незаконною бездіяльність Президента України Порошенка Петра Олексійовича щодо невжиття всіх передбачених чинним законодавством України заходів із встановлення визначеного законодавством України порядку при прийнятті поправок до Податкового Кодексу України (далі - вимога №2); недійсним, протизаконним, та таким, що не повинен бути сплаченим транспортний податок, встановлений статтею 267 Податкового Кодексу України (далі - вимога №3); скасувати податкове зобов'язання позивача щодо сплати транспортного податку (далі - вимога №4).

Позовна заява, в частині вимоги №2 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича слід залишити без руху з огляду на наступне.

Статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до позовної заяви.

Відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті у позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги

В свою чергу, за загальним правилом виклад обставин повинен містити відомості про конкретні випадки порушення прав позивача, його свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, із зазначенням дій (бездіяльності) відповідача, внаслідок яких відбулось таке порушення з посиланням на докази.

У своєму позові ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність Президента України Порошенка Петра Олексійовича, однак виклад обставин, якими позивач обґрунтовує цю вимогу у позовній заяві відсутній, також у ній не зазначено у чому саме полягає бездіяльність відповідача і які обставини можуть свідчити про незаконність такої.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 в цій частині слід залишити без руху та надати строк для усунення зазначених недоліків.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, позовна заява в частині вимог №1 і №3 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства враховуючи наступне.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо розгляду законопроекту № 1578 і прийняття нею 28 грудня 2014 року поправок до статті 267 Податкового Кодексу України, які стосуються транспортного податку, а також не погоджується з приписами статті 267 Податкового Кодексу України, в редакції Закону № 71-VІІІ та ставить питання про визнання вищезазначених положень законодавчих актів недійсними, протизаконними, тобто спір за своєю суттю зводиться до визнання неконституційними вказаних норми Податкового Кодексу України та положень Закону № 71-VІІІ.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (стаття 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 у справі у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 року у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення положень абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 150 Конституції України (справа щодо актів про обрання/призначення суддів на посади та про звільнення їх з посад) зазначено, що як свідчить зміст положень статей 85, 91 Конституції України, Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об'єктом судового конституційного контролю.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при розгляді та ухвалені законів Верховна Рада України не виконує владних управлінських функцій, а реалізує свої повноваження щодо законотворчої діяльності (здійснює власне парламентську функцію законотворчості).

Разом з тим, Конституційним Судом України може бути визнаний неконституційним правовий акт Верховної Ради України, у процесі прийняття чи схвалення якого або набрання ним чинності було порушено процедурні вимоги, що встановлюються безпосередньо Конституцією України, за умови набрання ним чинності.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, у відкритті провадження у цій справі, в частині позовних вимог до Верховної Ради України про визнання протиправними дій щодо прийняття 28 грудня 2014 року поправок до статті 267 Податкового Кодексу України, які стосуються транспортного податку, визнання недійсним, протизаконним, та таким, що не повинен бути сплаченим транспортного податку, встановленого статтею 267 Податкового Кодексу України слід відмовити.

Одночасно роз'яснити позивачу, що такі вимоги підлягають розгляду Конституційним Судом України.

Окрім цього, позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про скасування податкового зобов'язання позивача щодо сплати транспортного податку слід повернути позивачеві з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди), а також Вищий адміністративний суд України у випадках, встановлених цим Кодексом, вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції.

Згідно приписів частини 4 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановлено статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Таким чином, позовна вимоги про скасування податкового зобов'язання щодо сплати транспортного податку не може бути вирішена Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції.

За правилами пункту 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Керуючись статтями 106, 108, 109 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання незаконною бездіяльності залишити без руху.

Встановити позивачу строк до 1 вересня 2015 року для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Роз'яснити, що у разі не усунення недоліків позовна заява буде повернута.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Президента України про скасування податкового зобов'язання щодо сплати транспортного податку повернути позивачеві разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій щодо прийняття 28 грудня 2014 року поправок до статті 267 Податкового Кодексу України, які стосуються транспортного податку, визнання недійсним, протизаконним, та таким, що не повинен бути сплаченим транспортного податку, встановленого статтею 267 Податкового Кодексу України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вищого

адміністративного суду України М.І. Мойсюк