Справа № 2-а-710/10
Суддя: Левченко Т. А.
Дата ухвалення: 2012-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-710/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-а/1890/9937/12 Суддя-доповідач - Левченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ адміністративного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Левченко Т. А.,

суддів Жмаки В. Г., Кононенко О. Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області

на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області

про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії,-

встановила:

05 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом посилаючись на те що є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалід ІІ групи, отримує державну та додаткову пенсії передбачені статтями 50 та 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам передбаченим цим Законом, позивач просив зобов'язати усунути зазначені порушення провівши вказані перерахунки.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2010 року вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині відмови ОСОБА_2 здійснити перерахунок пенсій відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок позивачу, як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії інваліду 2-ї групи, перерахунок державної пенсії в розмірі 8-и мінімальних пенсій за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 04.07.2006 року до 20.03.2007 року, а з 31.10.2006 року з підвищенням її з дня встановлення прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити позивачу перерахунок додаткової пенсії в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і виплатити недоплачені суми, на підставі 51, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист дітей громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 04.07.2006 р. до 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 30.03.2010 року, а з 31.10.2006 року з підвищенням її з дня встановлення прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як інвалід ІІ групи у відповідності з Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання соціального захисту населення окремих категорій громадян від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008 року Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян.

Перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом 2 групи.

Стаття 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам ІІ групи 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 вказаного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до даної категорії. Частина 4 статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по ІI групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване чи звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України № 796. Пунктом 2 Постанови від 3 січня 2002 року № 1 Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, всупереч положень статей 50, 54 Закону № 796 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, колегія суддів доходить висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІV не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги вимоги ст. ст. 99, 100 КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача в судове засідання суду першої інстанції не зявився, в письмовому відгуку на позов на застосуванні судом наслідків пропущення позивачем строку звернення до суду не наполягав, а тому суд першої інстанції з огляду на вимоги ч. 1 ст. 100 КАС України, обґрунтовано задовольнив вимоги позивача за період з 04.07.2006 р. до 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 30.03.2010 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відповідно до ст.200 КАС України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205 КАС України, Законом України „Про внесення змін до розділу XII „Прикінцеві положення" Закону України „Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатам, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області відхилити.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий -

Судді -