Справа № 820/1012/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 р. Справа № 820/1012/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І. ,

представника позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Агроімпекс" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2015р. по справі № 820/1012/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Агроімпекс"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" (далі - ТОВ «ТД «Агроімпекс»), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі відповідач, ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 29.12.2014 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, ст. 198 Податкового кодексу України, ст.ст. 2, 41, 70, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

В апеляційній скарзі ТОВ «ТД «Агроімпекс» зазначає, що зазначені в акті порушення податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам та спростовуються матеріалами справи, тому висновок податкового органу про заниження податку на прибуток та на додану вартість є безпідставним.

Представник відповідача надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТД «Агроімпекс» () з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2013р. по 31.08.2014р.

За наслідками перевірки складено акт № 6666/20-31-22-03-07/33411410 від 13.11.2014р., згідно якого встановлено наступні порушення:

- п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 195824 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.6. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 147 736 грн., в тому числі: травень 2013р. - 42551грн., квітень 2014р. - 25138 грн., травень 2014р. - 80000грн., червень 2014 р - 47 грн.

На підставі вказаного акту перевірки керівником ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 29.12.2014р. № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ ТД Агроімпекс за платежем податок на прибуток (НОМЕР_4) в розмірі 244345,00 грн., з них 195476,00 грн. за основним платежем, 48869,00грн. за штрафними санкціями; від 29.12.2014р. №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 101180,00грн.; від 29.12.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість 0) у розмірі 184670,00 грн., з них 147736,00 грн. за основним платежем, 36934,00грн. за штрафними санкціями.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості висновків податкового органу щодо відсутності реальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ ДІДІ-ТРЕЙДІНГ, ТОВ Тандем ЛТД та ТОВ ТКС -ПОЛ, через неналежне документальне підтвердження їх виконання, а також не доведення позивачем правомірності та економічної доцільності витрат оренди автомобілів та напівпричепів-цистерн харчових протягом перевіреного періоду.

Між тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

В силу вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з п.138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до абз. «в» п.п. 138.10.2. п.138.10. ст.138 ПК України до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством належать витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загально господарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), при дбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно абз. «д» п.п. 138.10.3. п.138.10. ст.138 ПК України до складу інших витрат віднося ться витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, нада нням послуг витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, по в'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Також, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з викладеного вище, витрати за виконані роботи включаються до складу витрат підприємства за умови дотримання вимог п. 138.2 ст. 138 Кодексу.

Тобто, у позивача виникає право на зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на суму понесених витрат у процесі здійснення реальної господарської діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарських операцій.

Відповідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Податкова накладна, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Щодо висновку про встановлення актом перевірки № 6666/20-31-22-03-07/33411410 від 13.11.2014р. порушення позивачем п. 138.2 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 195824 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2013 році для господарської діяльності орендував три напівпричепи-цистерни харчових, які використовувались як стаціонарні ємності для зберігання сировини, що в використовується для виготовлення продукції.

Зазначене підтверджується наданими до матеріалів справи копіями договорів з додатковими угодами №АТ-3/1 від 01.10.2008р. - оренда автомобільного НОМЕР_5 1985р.; (том.1, арк.109,216), №АТ-4 від 01.10.2008р. - оренда автомобільного НОМЕР_6 1980р.; (том.1, арк.112, 215), №АТ-5 від 01.01.2008р. - оренда автомобільного НОМЕР_7 1980р. (том.1, арк.116, 214), наказами по підприємству про порядок використання автотранспорту (том 1, арк.119-122), оборотною відомістю про зберігання та рух сировини (відпуск приймання) по зазначеним напівпричепам (том 3, арк.61), актами приймання робіт-послуг, наказом про використання напівпричепів-цистерн харчових для зберігання сировини.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, орендований легковий транспорт використовувався для оперативного управління та контролю за веденням господарської діяльності товариства, організації роботи, укладання господарських договорів та є найбільш економічно обґрунтованим відповідно до специфіки організації господарських процесів з огляду на те, що місцезнаходження органів управління підприємства - м.Харків, вул. Академіка Проскури,1.; місце переробки давальницької сировини - м. Ізюм; місце зберігання сировини - м. Чугуїв, Харківської області.

Позивачем також зазначено, що торгівельну діяльність позивач проводив в різних областях України, що підтверджується переліком укладених договорів. Господарська діяльність повязана з поставкою сировини, зі збутом комбікормів та вимагає постійного контролю якості, кількості продукції, як отриманої для переробки так і та, що реалізується споживачам. Це в свою чергу повязано з необхідністю постійної присутності працівників позивача при відвантаженні продукції, відборі зразків для лабораторних досліджень, що найбільш раціонально можливо забезпечити за допомогою легкового транспорту.

На підтвердження використання легкового транспорту для господарських потреб, позивачем до матеріалів справи надано укладені договори оренди, договір на переробку з філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - «Ізюмський комбінат хлібопродуктів» №18 від 02.01.2013р., (том 1, арк.68-72) та №20 від 03.02.2014р. (том 2, арк. 91-93), акти виконаних робіт, накази по підприємству про порядок використання транспортних засобів, подорожні листи, відомості про укладені в 2013 р договори.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до наданих до переві рки документами встановлено, що підприємство включило по строчці декларації 06.1. «Витрати на збут» витрати по підприємству ТОВ «Техінвест Плюс» (код за ) суму 700 000,00 грн. за оренду автомобілів згідно наступних договорів:

- ДОГОВІР без дати №АТ-3 предметом якого є оренда автомобільних напівпричепа - ци стерна харчова DAHLXTR32EAX0082 XT 2007рікі вантажні перевезення 5000,0 грн на місяць;

- ДОГОВІР без дати №АТ-3/1 предметом якого є оренди автомобільного напівпричепа ци стерна харчова DAHLXTR32EAX0082 XT 1985рікі вантажні перевезення 10000,0 грн на місяць;

- ДОГОВІР без дати №АТ-4 предметом якого є оренда автомобільного напівпричепа - ци стерна харчова VANHOLLRK300 АХ 3722ХТ 1980року вантажні перевезення 10000,0 грн на місяць;

- ДОГОВІР без дати №АТ-5 предмет якого є оренда автомобільного напівпричепа цистерна харчова VANHOLLRK300 АХ 3721ХТ 1980рік вантажні перевезення 10000,0 грн на місяць.

Між тим, обґрунтування своєї позиції про встановлені в ході перевірки порушення, контролюючим органом не надано документів та пояснень на яких підставах в акті зазначено, що в оренді позивача в період, що перевірявся, знаходилося чотири автомобільних напівпричепів-цистерн харчових, замість трьох по факту. Також не зазначено, яким чином обраховано інспектором суму витрат в розмірі 700000,00 грн. і чому мають місце розбіжності в розмірі сум зазначених в акті перевірки, щодо заниженого податок на прибуток - 195824 грн., та в податковому повідомленні-рішенні від 29.12.2014р. № НОМЕР_1 - яким збільшено суму грошового зобовязання ТОВ «ТД «Агроімпекс» за платежем податок на прибуток (НОМЕР_4) в розмірі 244345,00 грн. з них 195476 грн. за основним платежем, 48869 грн. штрафу.

Вищенаведене свідчить про те, що акт перевірки складений з порушенням пункту 5.2 розділу II пункту 2 Розділу 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затвердженого Наказом ДПА України №984 від 22.12.2010р. та підтверджує, що позивач діяв в межах діючого законодавства і правомірно включив до витрат суми орендної плати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування в 2013р.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи податкового органу про встановлені актом перевірки порушення за вказаним епізодом необґрунтованими та недоведеними.

Також колегія суддів зазначає, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 Господарського кодексу України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Відповідачем не спростовується факт здійснення господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій та зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що витрати позивача з оренди автомобілів та напівпричепів в 2013 році пов'язані з господарською діяльністю підприємства, транс порт використовувався саме за виробничим призначенням.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає помилковими висновки суду щодо не підтвердження позивачем витрат з оренди напівпричепів-цистерн харчових та автомобілів.

Щодо висновків податкового органу про порушення ТОВ «ТД «Агроімпекс» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.6. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 147 736 грн., в тому числі: травень 2013р. - 42551грн., квітень 2014р. - 25138 грн., травень 2014р. - 80000грн., червень 2014 р - 47 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту перевірки, ТОВ «ТД Агроімпекс», , мало взаємовідносини з підприємством ТОВ ДІДІ-ТРЕЙДІНГ (код за ), на загальну ПДВ 90852 грн.. за період: травень 2013р. ТОВ Тандем ЛТД (код за ПДВ 14333,3 грн. у тому числі за квітень 2014 року та з ТОВ ТКС -ПОЛ (код за ) - у розмірі 42551,0 грн

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності та правильності складання всіх первинних документів укладених між позивачем та ТОВ "ДІДІ ТРЕЙДІНГ" (код за ) та ТОВ «ТКС ПОЛ» (код за ), ТОВ «Тандем ЛТД» (код за ), в тому числі ви даткових і податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Діді Трейдінг» та ТОВ «ТКС ПОЛ», було укладено угоди на промислову переробку сировини і постачання продукції сировина від ТОВ «ТКС ПОЛ» (код за ), ТОВ «ДІДІ ТРЕЙДІНГ» (код за ) у відповідності до умов угод постачальник зобов'язаний поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату.

Як передбачено пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (далі - Правила №363), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні дорожні листи вантажного автомобіля.

За визначенням статті 1 вказаних Правил товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пункту 11.5 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику (пункт 11.7 Правил №363).

Як вбачається із наведених вище норм законодавства, товарно-транспортні накладні є необхідними документами для підтвердження витрат з перевезення і, крім того, фактичного переміщення придбаних ТМЦ.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося позивачем, товар надійшов на філію ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Ізюмський комбінат хлібопродуктів» (код за ) та за отриманий товар позивач розрахувався у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

До матеріалів справи надано копії видаткових, податкових, товарно-транспортних накладних з відміткою «Ізюмського комбінату хлібопродуктів», за якими був поставлений товар.

Колегією суддів також встановлено, що по ТОВ «Діді Трейдінг» наявність та рух товару підтверджується ТТН №739 від 11.03.2014, ТТН №300002584 від 21.02.2014р., ТТН №031349 від 28.04.2014р. копіями свідоцтва про якість; по TOB «ТКС ПОЛ» наявність та рух товару підтверджується ТТН №0000226 від 19.05.2013р., ТТН №0000229 від 21.05.2013р., посвідченням про якість (том 1, арк.168-178).

Окрім того, до матеріалів справи надано, але не враховано судом першої інстанції як доказ реальності господарських операцій, оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 за 1 півріччя 2014 р. та 2013 рік (том 2, арк.30-69) та довідку від 02.02.2015 року «Ізюмського комбінату хлібопродуктів» - філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про надходження шроту соєвого від ТОВ «Діді Трейдінг» та ТОВ «ТКС ПОЛ» (том 1,арк. 179), копії накладних про передачу в виробництво соєвого шроту (том 2, арк.79-84).

Згідно пояснень позивача, наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, без отриманої сировини від ТОВ «Діді Трейдінг» та ТОВ «ТКС ПОЛ», яка входить до складу комбікорму (том 2, арк. 85-93), позивач за договорами на промислову переробку сировини і постачання готової продукції з філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - «Ізюмський комбінат хлібопродуктів» №18 від 02.01.2013р., та №20 від 03.02.2014р. не зміг виготовити кінцевий продукт (комбікорм) для реалізації.

Вищезазначені обставини підтверджують реальність та товарність господарських операції між позивачем та ТОВ «Діді Трейдінг», ТОВ «ТКС ПОЛ» та спростовують твердження зазначене в акті перевірки та судовому рішенні про безтоварність (фіктивність) господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено належними доказами реальність господарських операції між позивачем та ТОВ «Діді Трейдінг», ТОВ «ТКС ПОЛ» та, відповідно, правомірність формування податкового кредиту у сумі податку на додану вартість сплаченого за отримані послуги.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379, тобто підстави вважати зазначені податкові документи недійсними відсутні.

Таким чином, формування податкового кредиту обумовлено придбанням послуг з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

Доводи ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, що відсутність реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «ТД Агроімпекс» та ТОВ «Діді Трейдінг» підтверджуються актом про неможливість проведення зустрічної звірки, складеним відносно постачальника позивача відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідач пов'язує серед іншого, з недоліками, які на його думку мають місце в діяльності підприємства-контрагента, але обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі Булвес АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт порушення ТОВ «ТД «Агроімпекс» вимог податкового законодавства та правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 29.12.2014 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки воно ухвалено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Агроімпекс" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2015р. по справі № 820/1012/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Агроімпекс" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року, № НОМЕР_2 від 29.12.2014 року, № НОМЕР_3 від 29.12.2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлений 27.07.2015 р.