Справа № 820/2270/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 р. Справа № 820/2270/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_3" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014р. по справі № 820/2270/14

за позовом Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_3"

до Управління Пенсійного фонду України Комінтерновського району м.Харкова

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Завод імені ОСОБА_3" (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (надалі по тексту відповідач), в якому після уточнення позовних вимог просив суд:

- скасувати рішення від 09.08.2013 року №889 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату суми єдиного внеску.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014 року в задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_3" до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова про скасування рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції змінити постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014 року в частині мотивів та встановити факт задоволення скарги № 16/2012 від 22.08.2013 р. ДП «Завод ім.. ОСОБА_3» на рішення № 889 від 09.08.2013 р.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство "Завод імені ОСОБА_3" - зареєстрований платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова.

На виконання вимог ч.14 ст.25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова прийнято рішення №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ДП "Завод імені ОСОБА_3" застосовано штраф у розмірі 434 210,67 грн. та нараховано пеню у розмірі 508 099,11 грн. (а.с.6).

Прийнятим за результатами розгляду скарги позивача на вказане рішення - рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.10.2013 року №14180-07/20 залишено без змін рішення УПФ України в Комінтернівському районі м.Харкова №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а скаргу підприємства залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення №889 від 09.08.2013 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 та ст.244-2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову, але з інших мотивів та підстав, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У відповідності до п. 1 ч.2 ст.6 Закону встановлено, що платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч.9 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Згідно з ч.І2 ст.9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 1 ст.25 Закону, рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених статтею 25 Закону. (Частина 2 ст.25 Закону).

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. (Частина 6 ст.25 Закону.)

З матеріалів справи слідує, що Державне підприємство "Завод імені ОСОБА_3" не сплатило єдиний внесок за період з 20.03.2013 року по 31.07.2013 року.

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. (Частина 13 ст.25 Закону.)

Згідно з п.2 ч. 11 ст.25 Закону, територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. (Частина 14 ст.25 Закону.)

На виконання вимог ч.14 ст.25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова прийнято рішення №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ДП "Завод імені ОСОБА_3" застосовано штраф у розмірі 434 210,67 грн. та нараховано пеню у розмірі 508 099,11 грн. (а.с.6).

ДП "Завод імені ОСОБА_3" не погодившись з вказаним рішення оскаржив його до Головного УПФ України в Харківській області.

За результатами розгляду скарги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішенням від 21.10.2013 року №14180-07/20, яким залишено без змін рішення УПФ України в Комінтернівському районі м. Харкова №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а скаргу підприємства залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не прийняв до уваги посилання позивача на те, що рішення від 21.10.2013 року №14180-07/20 не було направлено Головним УПФ України в Харківській області на адресу позивача.

Згідно Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 08.10.2010 року №22-7, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2010 року за №1096/18391, у разі коли платник єдиного внеску вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган Пенсійного фонду) невірно визначив суму недоїмки, такий платник єдиного внеску має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами (розрахунками, копіями платіжних доручень тощо), що свідчать про неправильність сум недоїмки, зазначених у вимозі.

Відповідно до п.3.1 Порядку у разі коли скаржник вважає, що орган Пенсійного фонду прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені або у межах процедури узгодження вимоги, що суперечить законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий скаржник має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду вищого рівня.

Пунктом 4.1 Порядку встановлено, що у разі коли регіональний орган Пенсійного фонду надсилає скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти робочих днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до Пенсійного фонду України.

Згідно п.5.1 Порядку орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, наступних за днем отримання скарги, або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду, на адресу скаржника поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку, про що робиться відмітка в журналі реєстрації скарг.

Орган Пенсійного фонду може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги (додаток 5) понад строки, визначені в абзаці першому цього пункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це скаржника до закінчення двадцятиденного строку.

Відповідно до п.6.8 Порядку якщо вмотивоване рішення за скаргою (заявою) не надсилається скаржнику протягом строку, встановленого для розгляду його скарги (заяви), або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду, така скарга (заява) вважається повністю задоволеною на користь скаржника з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга (заява) вважається також повністю задоволеною на користь скаржника, якщо рішення органу Пенсійного фонду про продовження строків її розгляду не було надіслано скаржнику до закінчення двадцятиденного строку.

З матеріалів справи слідує, підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, що рішення за результатами розгляду скарги позивача від 21.10.2013 року № 14180-07/20 було направлено позивачу за адресою м. Харків, вул. Достоєвського, 3.

Проте, юридичною та фактичною адресою підприємства позивача є: м. Харків, вул. Плеханівська, 126.

За таких обставин, відповідачем не надано суду доказів направлення відповіді на адресу скаржника поштою або під розписку за належною адресою.

Отже, рішення Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій є скасованим у звязку із задоволенням скарги, а тому позов задоволенню не підлягає у звязку з тим, що позивач оскаржує рішення субєкта владних повноважень, яке є скасованим у процедурі адміністративного оскарження.

З приводу доводів позивача про те, що статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", визначено конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штрафи і пеня колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 у справі №5023/10655/11 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Завод імені ОСОБА_3", з моменту прийняття ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На час звернення до суду з цим адміністративним позовом провадження у справі про банкрутство триває, але при цьому позивач продовжує здійснювати господарську діяльність та нараховувати заробітну плату співробітникам.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми законодавства регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, похідними від основного зобов'язання. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням.

Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або ви знання його банкрутом" лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 9 липня 2013 року у справі №21-178а 13 (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 32532869), та постанові судової палати в адміністративній справі Верховного суду України від 26.02.2013 року №21-34а12.

Згідно з приписами статті 244-2 КАС України вказане рішення та правова позиція Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При розгляді зазначеної справи судом враховано ч.2 ст. 161 КАС України, відповідно до якої при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині, що оскаржуване рішення №889 від 09.08.2013 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з дотриманням вимог ч. 3 ст.2 та ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що оскаржуване рішення є скасованим, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції в частині підстав і мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки справа правильно вирішена по суті, але із помилковим застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_3" задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014р. по справі № 820/2270/14 змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2014 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений 27.07.2015 р.