Справа № 2-а-3372/10/2270
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2010-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3372/10/2270
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2010 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Транс-Авто-Д" до Державної податкової інспекції у Волочиському районі про визнання протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що за наслідками планової виїзної перевірки Приватного підприємства (надалі-ПП) «Транс-Авто-Д» м. Волочиськ Хмельницької області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.06.2009 року Державною податковою інспекцією (надалі-ДПІ) у Волочиському районі Хмельницької області складено акт №01212/2301/34412482 від 25.09.2009 року. На підставі зазначеного акту перевірки 07 жовтня 2009 року ДПІ у Волочиському районі прийняла податкові повідомлення-рішення: №/0, яким ПП «Транс-Авто-Д» визначено суму податкових зобов'язань по податку на прибуток в розмірі 1 656 488 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 962 133 грн.; №/0, яким визначено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 480 507 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 265 283 грн..

За результатами первинної скарги ДПІ у Волочиському районі направила переглянуті повідомлення-рішення, яким присвоєно номера №/1, №/1 від 07 грудня 2009 року та які містять такі ж суми донарахувань по податках та штрафних санкціях. Крім того, 10 лютого 2010 року ДПІ у Волочиському районі прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким нараховано штрафні санкції по ПДВ в сумі 690 577 грн..

За наслідками апеляційних скарг ДПІ у Волочиському районі винесено податкові повідомлення-рішення: №/3 від 26 квітня 2010 року про визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 1 656 488 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 962 133 грн.; №/3 від 26 квітня 2010 року про визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 480 507 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 265 283 грн. та №/2 від 30.04.2010 року про нарахування штрафних санкцій по ПДВ в сумі 690 577 грн..

Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та акт перевірки містять неправдиві і необгрунтовані висновки, не відповідають нормам матеріального права, а тому просить їх скасувати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

Представники відповідача позов не визнали та просять суд відмовити а задоволенні позову.

Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд визнає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.9 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що згідно висновків акту перевірки №01212/2301/34412482 від 25.09.2009 року ПП «Транс-Авто-Д» в період з 01.10.2007 року по 30.06.2009 року занижено валовий дохід на суму 694882 грн. та завищено валові витрати на суму 5786540 грн., у тому числі за рахунок:- заниження валових витрат всього в сумі 143557 грн., в т.ч. по періодах : за 2007 рік на 143557 грн., за 1 квартал 2009 на 34570 грн.; завищення валових витрат всього в сумі 5930097 грн., в т.ч. по періодах: за 1 квартал 2008 на 1371066 грн., за півріччя 2008 на 2855959 грн., за 9 місяців 2008 на 6649953 грн., за 2008 на 5451512 грн., за півріччя 2009 на 478585 грн..

Висновки податкового органу базуються на тому, що підприємство протягом періоду, що перевірявся, проводило поточні ремонти основних засобів 2 групи. Згідно карточки бухгалтерського рахунку 207 «Запасні частини» та первинних документів до неї на поточні ремонти (поліпшення) основних засобів 2 групи було використано запасних частин на суму 1616689 грн. , в т.ч. в 4 кварталі 2007 - 499408 грн., в 1 кварталі 2008 - 263978 грн., в 2 кварталі 2008 - 242540 грн., в З кварталі 2008 - 307869 грн., в 4 кварталі 2008 - 108351 грн., в 1 кварталі 2009 - 44259 грн., в 2 кварталі 2009 - 150284 грн.. Дозволений 10%-ий ліміт для віднесення до валових витрат використаних запасних частин на проведення поточного ремонту для підприємства становить на 2008 рік - 80314 грн. (балансова вартість всіх груп основних фондів на початок 2008 року- 803136 грн. х 10%), на 2009 рік - 268618 грн. (балансова вартість всіх груп основних фондів на початок 2009 - 2686182 грн. х10%). Витрати на поточний ремонт (запасні частини), що перевищують 10% ліміт, не включаються до складу валових витрат, оскільки підлягають амортизації за встановленими п. 8.6 ст. 8 Закону № 334/94-ВР нормами у порядку, передбаченому для основних фондів групи 2, та беруть участь при визначенні приросту (убутку) балансової вартості товарів, матеріалів, малоцінних предметів на складах та в місцях зберігання, залишків готової продукції (графа 4 за рядком А1 таблиці 1 додатка К1/1 до декларації з податку на прибуток підприємства).

Податковим органом, враховуючи 10% ліміт, віднесено вартість списаних запасних частин понад 10% ліміту на збільшення балансової вартості основних засобів 2 групи для нарахування амортизації в розмірі 499408 грн. в 4 кварталі 2007 року, 183664 грн. в 1 кварталі 2008 року, 242540 грн. в 2 кварталі 2008 року, 307869 грн. в 3 кварталі 2008 року, 108351 грн. в 4 кварталі 2008 року та відповідно враховано дані суми при визначенні приросту балансової вартості товарів (графа 4 за рядком А1 таблиці 1 додатка К1/1). Всього 1341832 грн..

На думку ДПІ підприємством не включено до складу валового доходу 50% вартості бензину, як запаси, використані не в господарській діяльності, за 1 квартал 2008 року - 10359 грн., за півріччя 2008 року - 23604 грн., за 9 місяців 2008 року - 72115 грн., за 2008 рік - 80903 грн., за 1 квартал 2009 року - 6182 грн., за півріччя 2009 року - 13852 грн. (всього 94755 грн.)

Перевіркою включено до складу валових доходів кошти, отримані платником як внески до статутного фонду, але не зареєстровані у органах держреєстрації в сумі 358500 грн.: у 4 кварталі 2007 року в сумі 660500 грн., у 1 кварталі 2008 року - 545000 грн., у 1 кварталі 2009 - 53000 грн., та відкориговані валові доходи (зменшено) у 4 кварталі 2008 року в сумі 900000 грн., тобто на суму збільшення статутного фонду, яка зареєстрована платником у держреєстратора 31.12.08 року.

Також перевіркою встановлено, що підприємство одержувало поворотну фінансову допомогу як від фізичних осіб, так і від підприємств, а саме: - одержано поворотну фінансову допомогу від фізичної особи ОСОБА_7 в розмірі 203000 грн. в березні 2009 року, та повернено фінансову допомогу в сумі 1000 грн. в квітні 2009 року.

Перевіркою встановлено завищення задекларованих ПП «ОСОБА_8 Д» показників у рядку 04.1 Декларацій „витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11" у сумі 5786540 грн., у тому числі за рахунок: - заниження валових витрат всього в сумі 143557 грн., в т.ч. по періодах : за 2007 рік на 143557 грн., за 1 квартал 2009 на 34570 грн. завищення валових витрат всього в сумі 5930097 грн., в т.ч. по періодах: за 1 квартал 2008 на 1371066 грн., за півріччя 2008 на 2855959 грн., за 9 місяців 2008 на 6649953 грн., за 2008 на 5451512 грн., за півріччя 2009 на 478585 грн..

На підставі даних висновків ДПІ у Волочиському районі 07 жовтня 2009 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким ПП «Транс-Авто-Д» визначено суму податкових зобов'язань по податку на прибуток в розмірі 1 656 488 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 962 133 грн..

Суд не погоджується з висновками податкового органу з наступних підстав.

Пунктом 5.9 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Згідно п.п. 8.7.1 ст. 8 Закону № 334/94 платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду. Витрати, що перевищують зазначену суму, розподіляються пропорційно сумі фактично понесених платником податку витрат на поліпшення основних фондів груп 2, 3, 4 чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 та збільшують балансову вартість основних фондів відповідних груп чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд визнає обґрунтованими доводи позивача, що транспортних засобів у переліку п.5.9. ст. 5 Закону №334/94 немає, а тому положення цього пункту щодо віднесення до валового доходу різниці збільшення вартості запасів не стосується транспортних засобів. Крім того, збільшення вартості основних фондів не є збільшенням запасів, а відповідно і положення п.5.9 ст. 5 Закону №334/94 не можуть застосовуватись.

Тому суд вважає правомірними дії позивача щодо віднесення до складу валових витрат придбані запчастини на поточні ремонти автомобілів в розмірі1616689 грн..

Згідно з пунктом 5.4.10 ст.5 Закону №334/94 не включаються до складу валових витрат витрати платника податку (крім витрат на оплату праці) на утримання і експлуатацію приміщень житлового фонду (крім житлового фонду, визначеного у підпункті 5.4.9 цієї статті), побутових літальних апаратів, моторних човнів, катерів і яхт, призначених для відпочинку, що використовуються з іншими цілями, ніж зазначені у цьому підпункті, або іншими платниками податку, ніж зазначені у цьому підпункті; витрати, пов'язані з стоянкою та паркуванням легкових автомобілів, а також 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів. При цьому платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю.

Однак, податковим органом не спростовано доводи позивача щодо реалізації цих 50% вартості бензину іншим контрагентам ПП «Транс-Авто-Д» і включено до податкових зобов'язань як валовий дохід по періодах, в яких вони були реалізовані. Таким чином, включення 50% вартості бензину до складу валових доходів призведе до подвійного оподаткування, що суперечить чинному законодавству. Тому суд приходить до висновку, що позивачем обгрунтовано не включено до складу валових доходів 50% вартості бензину на суму 94755 грн..

Відповідно до пунктів 1.7, 2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затвердженого наказом ДПА України №327 від 10.08.2005 року, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Не допускається відображення в акті перевірки необгрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, "приховування об'єкта оподаткування", "розкрадання", "привласнення", "описка" тощо).

Пунктом 1.28.2 ст. 1 Закону України від 28.12.1994року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств (в редакції Закону України N 283/97-ВР від 22.05.97)" (надалі Закон № 334/94) встановлено, що під фінансовою інвестицією слід розуміти господарську операцію, яка передбачає придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на прямі та портфельні. Пряма інвестиція - господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою.

Згідно пункту 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає: доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу";

сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим абзацом, операції з отримання (надання) фінансової допомоги між платником податку та його філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, розташованими на території України, не призводять до зміни їх валових витрат або валових доходів (п.4.1.6 Закону № 334/94-ВР).

Відповідно до пункту 4.2.5 вказаного Закону не включаються до складу валового доходу: суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.

Наведені нормативні акти свідчать про безпідставність включення податковим органом до складу валових доходів коштів, отримані позивачем як внески до статутного фонду в сумі 358500 грн. та поворотної фінансової допомоги.

Згідно висновків податкового органу позивачем здійснено ряд господарських операцій з юридичними особами, які володіють ознаками фіктивності: зокрема ТзОВ «Воло», ТзОВ «Мелтрак», ТзОВ «Бук-опт», ТзОВ «О.С.В.». На думку ДПІ господарські операції з цими контрагентами не підтверджуються усіма необхідними первинними документами, правочини укладені з ними порушують публічний порядок та моральні засади суспільства, отже є нікчемними, а тому віднесення до валових витрат сум по господарських операціях з цими контрагентами є незаконним.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону № 334/94 господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до пункту 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати на: виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів, платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 раза.

Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

При цьому, ні Закон № 334/94, ні Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (далі Закон про бухгалтерський облік), ні Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом МФУ від 24.05.1995 р. N 88 (далі - Положення № 88), не передбачають вичерпного переліку документів, що підтверджують зв'язок понесених витрат платника податку з господарською діяльністю, а ли ше вказують на необхідність мати первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договору, який передбачає придбання послуг, вже є ознакою господарської діяльності. Зміст договору про надання послуг та їх особливість у цілому полягають в тому, що вони споживаються у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (ст. 901 ЦКУ). Тобто результат послуг не має матеріального виразу та проявляється лише шляхом впливу на результати господарської діяльності замовника послуг.

Судом встановлено, що сторони угод мали цивільну правоздатність, державну реєстрацію та не були позбавлені права укладати будь-які угоди відповідно до чинного законодавства України, що узгоджується з частиною першою ст. 43 ГКУ, якою визначено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом та статтею 67 ГКУ, якою передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначені зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Надання послуг з ведення технічного та бухгалтерського обліку, ведення первинної облікової доку мен тації, роботи з базами даних не суперечить чинному законодавству України, оскільки не існує норма тив но-правового акта, який би забороняв або обмежував таку діяльність.

Пунктом 2 ст. 8 Закону про бухгалтерський облік встановлено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Згідно з п. 4 і п. 5 ст. 8 Закону про бухгалтерський облік для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації і визначає облікову політику підприємства. Залучення вказаних підприємців до ведення обліку не суперечить вимогам діючого законодавства, так як згідно з абзацом 2 п. 4 Закону про бухгалтерський облік для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство може користуватись послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підпри ємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Пункт 5.3 ст. 5 Закону про прибуток передбачає вичерпний перелік витрат платника податку, що не включаються до складу валових витрат. Серед таких обмежень послуги, які було виключено відповідачем зі складу валових витрат позивача, відсутні. Крім того, п. 5.11 ст. 5 Закону про прибуток не дозволяє встановлювати додаткові обмеження щодо віднесення до складу валових витрат платника податку, крім тих обмежень, що зазначені в цьому Законі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 зазначеної Постанови визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що визнання органом ДПІ нікчемності правочинів не підпадає під встановлені статтями 219, 220, 224, 228 ЦК України випадки нікчемності правочинів, суд вважає, що нікчемність зазначених в акті перевірки договорів з ТзОВ «Воло», ТзОВ «Мелтрак», ТзОВ «Бук-опт», ТзОВ «О.С.В.» повинна бути встановлена в судовому порядку.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про відсутність правових підстав у відповідача для нарахування зобовязань по податку на прибуток та застосування штрафних санкцій, а тому податкове повідомлення-рішення №/3 від 26 квітня 2010 року про визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 1 656 488 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 962 133 грн. підлягає скасуванню.

Пунктом 7.3.1 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно пункту 7.4.1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 7.4.5 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Пунктом 7.5 Закону № 168/97-ВР визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: 7.5.1. дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 480 507 грн. по господарських операціях з ТзОВ «Воло», ТзОВ «Мелтрак», ТзОВ «Бук-опт», ТзОВ «О.С.В.», достовірність яких підтверджена наведеними вище аргументами.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення Волочиської ДПІ №/3 від 26 квітня 2010 року про визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 480 507 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 265 283 грн. та №/2 від 30.04.2010 року про нарахування штрафних санкцій по ПДВ в сумі 690 577 грн. суд визнає незаконними та підлягаючими скасуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 9 ,71,86, 122, 158-163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Волочиському районі Хмельницької області за №/3 від 26 квітня 2010 року про нарахування Приватному підприємству «Транс-Авто-Д» податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 1 656 488 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 962 133 грн., №/3 від 26 квітня 2010 року про визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 480 507 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 265 283 грн. та №/2 від 30.04.2010 року про нарахування штрафних санкцій по ПДВ в сумі 690 577 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1