Справа № 802/1018/15-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 липня 2015 р. Справа № 802/1018/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3М.) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки № 1203/1721/НОМЕР_1 від 15 травня 2014 року та, відповідно, із прийнятим податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 30 травня 2014 року, вважає його протиправним та просить скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечувала та просила врахувати подані письмові заперечення (а.с. 81-85).

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Хмельницької міської ради.

На підставі п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 року та відповідно до наказу №1040 від 04 квітня 2014 року виданого Вінницькою ОДПІ головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ОСОБА_4 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 1203/1721/НОМЕР_1 від 15 травня 2014 року, висновками якого встановлено порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 завищено податковий кредит на суму 22528 грн. так як неможливо підтвердити реальність взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з ТОВ "Константа -Д" за травень 2011 року на суму 9833 грн. 33 коп., не можливо підтвердити реальність взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з ТОВ "Нет-Ком" за серпень 2011 року на суму 6860 грн., за вересень 2011 року на суму 6833 грн. 34 коп.

На підставі зазначеного акту перевірки 30 травня 2014 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт) послуг на 33792 грн. в тому числі за основним платежем на суму 22528 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 11264грн. (а.с. 30).

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Податкового Кодексу України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як встановлено в судовому засіданні з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року ФОП ОСОБА_3 задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 263473 грн. Так, податковим органом встановлено, що за період 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року встановлено завищення податкового кредиту в сумі 22528 грн. 00 коп., в тому числі за травень 2011 року в сумі 9833 грн. 33 коп., за серпень 2011 року на суму 6860 грн., за вересень 2011 року в сумі 5833 грн. 33 коп. Також, представником відповідача зазначено, що договори, які укладені між позивачем та ТОВ "Константа-Д" та ТОВ "Нет-Ком" не спричиняють реального настання правових наслідків, спрямовані на настання податкової вигоди, внаслідок чого на думку відповідача операції по формуванню податкового кредиту та податкові накладні не можуть бути підставою для включення до податкового кредиту сум ПДВ сплачених покупцем при придбанні товарів (послуг). Дані висновки податкового органу базуються на підставах акту № 360/23-214/37477626/2547 від 24 жовтня 2012 року Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Д" з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинах з контрагентами, якими сформований податковий кредит за травень 2011 року та акту № 4272/2330/34094966 від 01 листопада 2011 року Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Нет-Ком" щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ "Юнікс трейд" за серпень 2011 року.

Перевіряючи обґрунтованість таких висновків Вінницької ОДПІ суд зазначає, що в силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

На спростування висновків Вінницької ОДПІ позивачем надано ряд первинних бухгалтерських документів, які, на його думку, підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Досліджені матеріали адміністративної справи свідчать, що фактичним видом діяльності ОСОБА_3 є торгівля іншими автотранспортними засобами; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткуванням, суднами та літаками; надання в оренду будівельних машин і устаткування.

Суд, досліджуючи взаємовідносини ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Константа-Д" встановив наступні факти, які свідчать про реальність господарських операцій між ними.

17 травня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Константа-Д" (Виконавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір № 1705 про надання послуг.

Згідно даного договору Виконавець зобов'язується передати у власність Замовника запчастини в подальшому "товар" до крана РДК 160.2 з їх накладною. Загальна сума договору складає 59000 грн. в т.ч. ПДВ 9833 грн. 33 коп.

Оплата за "товар" здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на роз рахунковий рахунок Виконавця.

На виконання умов зазначеного вище договору, до перевірки та до матеріалів справи долучено акт приймання-передачі виконаних робіт та видаткову накладну № 12 від 31 травня 2011 року, податкову накладну № 94 від 31 травня 2011 року.

Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Нет-Ком" суд зазначає наступне.

02 вересня 2011 року між ТОВ "Нет-ком" (Продавець) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір № 0209 купівлі-продажу.

Продавець зобов'язується передати у власність Покупця запчастини до крана гусеничного РДК-25-1 у подальшому товар, а Покупець оплатити та прийняти "товар". Загальна сума договору 35000 грн. 00 коп. (п. 1 Договору).

Оплата за товар здійснюється Покупцем згідно Договору, шляхом перерахування коштів на банківський поточний рахунок Продавця. Продавець зобов'язується підготувати товар до транспортування, оформити всі необхідні документи для транспортування товару, передати товар по адресі поставки, а саме: м. Вінниця. Перехід права власності та відповідальність за товар передається в момент прийняття товару на підставі видаткової накладної.

На виконання умов зазначеного вище договору, до перевірки та до матеріалів справи долучено податкову накладну № 36 від 31 серпня 2011 року та видаткову накладну № РН-0000061 від 31 серпня 2011 року.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07. 1999 р., підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 201 Податкового кодексу України визначені основні положення щодо податкової накладної, зокрема, вказані обов'язкові вимоги до змісту податкової накладної. У п.201.8 вказаної норми встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Зі змісту наведених норм законодавства, вбачається, що необхідною умовою для включення витрат платником податків, до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків та підтвердження відповідними первинними документами, у тому числі податковими накладними. При цьому, наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Судом встановлено, що суми податкового кредиту з податку на додану вартість, сформованого позивачем за господарськими операціями з ТОВ "Константа-Д" та ТОВ "Нет-Ком", підтверджуються податковими накладними, видатковими накладними, актами прийому-передачі на зберігання. При цьому, зазначені податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, містять усі обов'язкові реквізити та видані особою, зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент видачі таких податкових накладних.

Щодо посилань Вінницької ОДПІ на акти перевірки № 360/23-214/37477626/2547 від 24 жовтня 2012 року Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Д" з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинах з контрагентами, якими сформований податковий кредит за травень 2011 року та акту № 4272/2330/34094966 від 01 листопада 2011 року Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "Нет-Ком" щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ "Юнікс трейд" за серпень 2011 року.

Надаючи правову оцінку даним доказам, суд виходив з того, що у відповідності до постанови Верховного суду України у справі № 21- 42а-10 від 31 січня 2011 року, не виконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки сам для цієї особи.

Так, суд звертає увагу, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки в силу приписів Податкового кодексу України не являється актом перевірки, а лише в рамках проведення перевірки конкретного суб'єкта господарювання може зафіксувати факт неможливості отримання підтвердження або спростування певних юридичних фактів.

Варто відмітити, що податковим законодавством не ставиться в залежність отримання результатів перевірок контрагентів суб'єкта оподаткування від підтвердження правомірності нарахування сум податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру такого податкового кредиту.

Суд відзначає, що наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи позивача по взаємовідносинам з ТОВ "Константа-Д" та ТОВ "Нет-Ком" (договір, податкові накладні, видаткові накладні) за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, належні докази недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Водночас податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем як під час перевірки, так і під час розгляду даної справи по суті підтверджено факт реальності господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваних рішень, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у звязку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 30 травня 2014 року винесене Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна