Справа № 2а-9537/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. м. Київ К/9991/81115/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алайт»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року

у справі № 2а-9537/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алайт»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2012 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алайт» (далі - ТОВ «Алайт»; позивач) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано висновки актів перевірок № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року та № 1515/22-520/34349175 від 26 червня 2012 року. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 26 червня 2012 року та № від 11 липня 2012 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року апеляційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2012 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування висновків актів перевірок № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року та № 1515/22-520/34349175 від 26 червня 2012 року провадження у справі закрито. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2012 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку ТОВ «Алайт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої складено акт № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26 червня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 024 956,00 грн. (1 619 965,00 грн. - основний платіж, 404 991,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

З огляду на подання товариством до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС заперечення на акт перевірки № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року останньою здійснено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бс Консалтінг Юкрейн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгільдія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астана К» за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року, за наслідками якої складено акт № 1515/22-520/34349175 від 26 червня 2012 року.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11 липня 2012 року, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 862 959,00 грн. (1 862 959,00 грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевірками встановлено порушення ТОВ «Алайт» підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні в ТОВ «Бс Консалтінг Юкрейн», ТОВ «Асгільдія» та ТОВ «Астана К» послуг з оренди обладнання за нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач посилався на факт порушення 11 квітня 2012 року Головним слідчим управлінням Державної податкової служби України кримінальної справи № 69-116 стосовно ряду суб'єктів господарської діяльності та їх керівників, в тому числі стосовно ТОВ «Бс Консалтінг Юкрейн» та ТОВ «Асгільдія», за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, досудовими слідством в якій на підставі пояснень директорів та засновників названих товариств встановлено, що вони зареєстрували ТОВ «Бс Консалтінг Юкрейн» та ТОВ «Асгільдія» на своє ім'я на прохання сторонніх осіб за грошову винагороду, без мети здійснення фінансово-господарської діяльності та отримання від неї прибутку.

Крім того, контролюючий орган посилався на дані інформаційної бази «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України», відповідно до яких виявлено відхилення між задекларованим ТОВ «Алайт» податковим кредитом та податковими зобов'язаннями, сформованими ТОВ «Бс Консалтінг Юкрейн», ТОВ «Асгільдія» та ТОВ «Астана К».

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано переконливі докази того, що розглядувані договори укладено з метою настання реальних правових наслідків, а тому висновки, викладені в актах перевірок № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року та № 1515/22-520/34349175 від 26 червня 2012 року, є помилковими.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № від 26 червня 2012 року та № від 11 липня 2012 року, дійшов висновку про те, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Бс Консалтінг Юкрейн», ТОВ «Асгільдія» та ТОВ «Астана К» здійснювалась поза межами правового поля, що виключає право ТОВ «Алайт» на формування даних податкового обліку за здійсненими із вказаними контрагентами господарськими операціями.

На переконання колегії суддів, висновки як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції в цій частині є передчасними.

Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Зокрема, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податків від інших осіб, зокрема, від дотримання контрагентами податкової дисципліни. А відтак, платник не може відповідати за порушення допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні таких осіб.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Докази, що можуть використовуватись при аналізі реальності операцій - дані про існування обладнання (чи вироблялось, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувалось), як використовувалось далі.

Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді послуги з оренди обладнання отримано від указаних у первинних документах контрагентів.

Для цього треба було встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків.

При цьому варто мати на увазі, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що відповідні послуги з оренди обладнання справді придбавались позивачем, але не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право товариства на витрати та податковий кредит з податку на додану вартість.

Відтак, враховуючи те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, постановлені у справі судові рішення з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № від 26 червня 2012 року та № від 11 липня 2012 року з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, суд апеляційної інстанції дійшов цілком об'єктивного висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування висновків актів перевірок № 1362/22-520/34349175 від 14 червня 2012 року та № 1515/22-520/34349175 від 26 червня 2012 року, адже складені за результатами проведених перевірок акти є носіями доказової інформації, яка в подальшому має використовуватись контролюючим органом для прийняття рішень щодо визначення платнику податків грошових зобов'язань. Акти перевірок складаються посадовими особами контролюючого органу, позаяк це є їх службовою діяльністю на виконання посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни, та не містять волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

При цьому висновки актів перевірок не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої зауваження до відповідних актів, які можуть в подальшому бути враховані податковим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов'язань за результатами перевірок.

Наявність актів перевірок чи включення до їх змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності платника податків, що зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи, оскільки в такому разі правомірне притягнення особи до набуття певних благ не обмежується, та виключає можливість оскарження таких висновків у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алайт» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № від 26 червня 2012 року та № від 11 липня 2012 року з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.