Справа № 815/1648/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1648/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: не зявилась;

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

від третьої особи: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними наказів від 02.12.2014 року №96-о, від 18.02.2015 року №184-о, зобовязання призначити на посаду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними наказів ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України від 02.12.2014 року №96-о «Про призначення ОСОБА_4М.», від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення», зобовязання ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України призначити ОСОБА_3 на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем ОСОБА_5 та законів України, оскільки перебуваючи на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, відповідачем протиправно повідомлено позивача про наступне вивільнення у зв'язку із реорганізацією та запропоновано посади значно нижчого рівня, незважаючи на значний досвід роботи та сумлінне виконання обов'язків на посаді керівника, а також не враховуючи того факту, що ОСОБА_3 є матірю-одиначкою та на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. Позивач зазначає, що у листопаді 2014 року дізналась про направлення на стажування на посаду, яку вона обіймала, ОСОБА_4, та подальшим призначенням останнього на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України на підставі наказу від 02.12.2014 року №96-о «Про призначення ОСОБА_4М.», але таке призначення позивач вважає незаконним за відсутності будь-яких змін у штатному розписі або у функціях структурного підрозділу, оскільки відповідачем було знехтуване право позивача на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, яке гарантовано ст. 42 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що змушена була підписати попередження про наступне вивільнення у зв'язку із переведенням, оскільки могла втратити місце праці та засоби до існування. Внаслідок таких протиправних дій відповідача ОСОБА_1 митницею Державної фіскальної служби України прийнято накази від 02.12.2014 року №96-о «Про призначення ОСОБА_4М.» та від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення», які підлягають скасуванню, а ОСОБА_3 має бути призначена на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України.

В попередньому судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.23-37 т.2).

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, надав до суду письмові заперечення та уточнення до заперечень (а.с.78-80 т.1, 2-3 т.2), вмотивовані тим, що наказом ОСОБА_1 митниці ДФС від 12.11.2014 року №36-о «Про зарахування на стажування» ОСОБА_4 зараховано на стажування в термін з 14.11.2014 року по 18.11.2014 року на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України та, в подальшому, у звязку з успішним його проходженням, наказом від 02.12.2014 року №96-о «Про призначення ОСОБА_4М.» ОСОБА_4 призначено з 03.12.2014 року на вказану посаду в порядку переведення з Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. Поряд з цим, 18.12.2014 року ОСОБА_3 попереджено про можливе наступне вивільнення у звязку з реорганізацією та зміною істотних умов праці і запропоновано наступні посади: головний державний інспектор юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС, головний державний інспектор першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митними правопорушенням ОСОБА_1 митниці ДФС та заступника начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Котовськ» ОСОБА_1 митниці ДФС. 19.12.2015 року позивача ознайомлено під підпис з наведеним повідомленням, в якому остання зауважила про безпідставність позбавлення її права залишитися на посаді заступника митного поста «Одеса-аеропорт», що відбулось, на її думку, з порушенням вимог чинного законодавства та без пояснення причин переведення, та зазначено про погодження щодо переведення на посаду головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС із залишенням за собою права на оскарження незаконного переведення в суді, тому, відповідач вважає, що ОСОБА_3 погодилась на переведення, а тому доводи щодо незаконності дій при прийнятті оскаржуваних наказів, є необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що під час призначення ОСОБА_4 на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, в.о. начальника митного органу враховано тривалий час роботи ОСОБА_4 в підрозділах митного оформлення та зайняття останнім керівних посад під час роботи в митниці, у порівнянні з позивачем, яка працює в митниці лише з 2012 року, а тому призначення на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_4 та переведення на посаду головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_3 відбулось на підставі норм діючого законодавства України, у звязку з чим позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Третя особа до судового засідання не зявився, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог не надав.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що наказом від 13.09.2013 року №387-0, на підставі тимчасового штатного розпису Південної митниці Міндоходів на 2013 рік, наказу Південної митниці Міндоходів від 14.08.2013 року №292-о, доповідної записки ОСОБА_3 з висновком начальника митного поста «Одеса-аеропорт» від 29.08.2013 року №8391/6-45, листа першого заступника Міністра доходів і зборів України ОСОБА_6 від 03.07.2013 року №10275/7/99-99-24-04-17 «Про погодження переведення» та заяви позивача, ОСОБА_3 начальника юридичного відділу Південної митниці Міндоходів переведено з 16.09.2013 року на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міністерства доходів і зборів України (а.с.16-17 т.1).

19.12.2014 року ОСОБА_3 попереджено про можливе наступне вивільнення у звязку з реорганізацією та зміною істотних умов праці і запропоновано наступні посади: головний державний інспектор юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС, головний державний інспектор першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митними правопорушенням ОСОБА_1 митниці ДФС та заступника начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Котовськ» ОСОБА_1 митниці ДФС та позивача ознайомлено під підпис з наведеним повідомленням від 18.12.2014 року, в якому остання зауважила про безпідставність позбавлення її права залишитися на посаді заступника митного поста «Одеса-аеропорт», що відбулось, на її думку, з порушенням вимог чинного законодавства та без пояснення причин переведення, та зазначено про погодження щодо переведення на посаду головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС із залишенням за собою права на оскарження незаконного переведення в суді (а.с.14).

Наказом від 18.02.2015 року, у звязку зі створенням ОСОБА_1 митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби та реорганізацію Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до ОСОБА_1 митниці ДФС, відповідно до Постанови КМУ від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», п.п.8,10 п.10 Положення про одеську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 року №81, на підставі затверджених Головою ДФС України ОСОБА_7 структури та штатного розпису ОСОБА_1 митниці ДФС, відповідно до ст.32 Кодексу законів про працю України, переведено з 20.02.2015 року заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міндоходів ОСОБА_3 на посаду головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС з посадовим окладом згідно штатного розпису митниці (а.с.12-13 т.1).

Поряд з цим, судом встановлено, що наказом від 12.11.2014 року №36-0 «Про зарахування на стажування» у звязку зі створенням ОСОБА_1 митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби та реорганізацію Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до ОСОБА_1 митниці ДФС, відповідно до ст.19 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», Положення про порядок стажування у державних органах, затвердженого Постановою КМУ від 01.12.1994 року, зараховано на стажування в термін з 14.11.2014 року по 18.11.2014 року на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_4 першого заступника начальника Біляївської районної державної адміністрації, з визначенням підстави зарахування на стажування - штатний розпис ОСОБА_1 митниці ДФС на 2014 рік, лист Біляївської РДА від 11.11.2014 року №01/01-15/3124, заява ОСОБА_4 (а.с.83 т.1).

02.12.2014 року відповідачем прийнято наказ №96-о «Про призначення ОСОБА_4М.», відповідно до якого ОСОБА_4, на підставі штатного розпису ОСОБА_1 митниці ДФС на 2014 рік, наказу від 12.11.2014 року №36-0 «Про зарахування на стажування», доповідної записки першого заступника начальника Біляївської районної державної адміністрації ОСОБА_4 від 19.11.2014 року №64/2516 та особистої заяви назарка о.М., з 03.12.2014 року призначено на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-порт» ОСОБА_1 митниці ДФС як такого, що успішно пройшов стажування на зазначеній посаді, в порядку переведення з Біляївської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.85-88 т.1).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Трудові відносини під час проходження державної служби врегульовані Кодексом законів про працю України, з урахуванням особливостей, що врегульовані спеціальними законами.

Трудове законодавство України гарантує працівникові дотримання тих умов трудового договору, які були обумовлені при його укладенні. Як правило одностороння зміна умов не допускається. Відповідно до ст. 31 КЗпП роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Однак у процесі праці з різних причин виникає потреба змінити умови трудового договору. Ініціатива такої зміни може виходити як від роботодавця, так і від самого працівника.

Статтею 32 КЗпП передбачено три види зміни умов трудового договору: переведення на іншу роботу; переміщення на інше робоче місце; зміна істотних умов праці.

Переведення має місце у випадку зміни трудової функції працівника або його місця роботи.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної фіскальної служби» від 21.05.2014 року №160, утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

На виконання наведеного акту, Кабінетом Міністрів України 06.08.2014 року прийнято Постанову №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», відповідно до якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема, ОСОБА_1 митницю ДФС, та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів, зокрема, Південну митницю Мідоходів, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Судом встановлено, що у зв'язку з таким приєднанням та затвердженням чисельності працівників ОСОБА_1 митниці ДФС, позивача, яка працювала заступником начальника митного поста «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міндоходів, попереджено про можливе вивільнення внаслідок змін в організації виробництва і праці та запропоновано у новоствореній структурі працевлаштування на посадах головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС, головного державного інспектора першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митними правопорушенням ОСОБА_1 митниці ДФС та заступника начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Котовськ» ОСОБА_1 митниці ДФС. Повідомлено, що у випадку відмови від переведення, позивач має право на власний розсуд звернутись до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно.

Так, відповідно до ст.32 Кодексу законів про працю України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Тобто, законодавство України покладає на роботодавця обов'язок запропонувати такій особі рівнозначну посаду, а при відсутності такої посади - іншу, яка є в установі.

Частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, встановлена законодавцем можливість ліквідації установи з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження установи, що ліквідується, передбачає обов'язок роботодавця по переведенню працівників ліквідованої установи на іншу посаду до новоствореного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, попередженням від 18.12.2014 р. позивача повідомлено про наступне вивільнення, проте, в порушення вищевказаних норм Кодексу законів про працю України не запропоновано рівнозначної посади за відповідною професією чи спеціальністю, а з наданих до суду посадових інструкції запропонованих позивачу посад головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС, головного державного інспектора першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митними правопорушенням ОСОБА_1 митниці ДФС та заступника начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Котовськ» ОСОБА_1 митниці ДФС вбачається, що такі посади змінюють зміст та умови праці позивача.

Отже, переміщення з вищої посади ОСОБА_3 на нижчу здійснено без пропозиції їй рівнозначної посади та, фактично, без її згоди, оскільки, як пояснила позивач, вона була змушена підписати попередження про наступне вивільнення у зв'язку із переведенням, так як остання могла втратити місце праці та засоби до існування, що підтверджується відповідним запереченням, висловленим позивачем у повідомленні щодо безпідставності позбавлення її права залишитися на посаді заступника митного поста «Одеса-аеропорт», яке відбулось, на її думку, з порушенням вимог чинного законодавства та без пояснення причин переведення, та погодження щодо переведення на посаду головного державного інспектора юридичного відділу ОСОБА_1 митниці ДФС із залишенням за собою права на оскарження незаконного переведення в суді.

Як встановлено в судовому засіданні заяву-погодження про переведення позивачем до відповідача не надано.

Докази пропонування позивачу зазначеної рівнозначної посади та докази про неможливість або перешкоди запропонувати та призначити позивача на рівнозначну посаду у матеріалах справи відсутні та на вимогу суду не надані представником відповідача під час судових засідань, а при дослідженні особової справи позивача судом встановлено, що до позивача дисциплінарні стягнення не застосовувались, остання характеризується як сумлінний виконавець посадових обовязків, вміло контролює та здійснює організаційні заходи роботи митного поста, на високому рівні присутні ділові якості володіння спеціальними знаннями, має розвинуті професійні навички та звички, працездатна, постійно виявляє почуття відповідальності, сумлінно та результативно працює над підвищенням і оновленням професійного досвіду, володіє організаторськими здібностями, вміє мобілізувати співробітників на виконання поставлених завдань та отримання конкретних результатів, працездатна, витримує тривале навантаження (а.с.221 т.1, а.с.53 т.2).

Відповідно до ст.42 КЗпП, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на більш кваліфікаційний рівень ОСОБА_4 та кращі показники роботи останнього, оскільки такі показники надані після призначення останнього на посаду, а не під час відбору кандидатів на вакантну посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці ДФС, а згідно відомостей про показники діяльності митного поста «Одеса-аеропорт», у період роботи позивача на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міндоходів в порівнянні 2013 року з 2014 роком спостерігається зростання показників роботи митного поста «Одеса-аеропорт» (показники перерахувань до Держбюджету, митне оформлення вантажів, застосування електронного декларування)(а.с.211-220 т.1).

Суд наголошує, що відповідач діяв і прийняв оскаржуваний наказ всупереч ст. 43 ОСОБА_5 України - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується та, не беручи до уваги ст. ст. 21, 31 КЗпП України, що будь-яка зміна трудової функції працівника, робочого місця, що виходить за межі трудового договору, не допускається без письмової згоди працівника.

Також, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті наказу від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення» не дотримано переважного права позивача на залишення на роботі, сімейного стану та кількості утриманців, відсутність в сім'ї інших працівників з самостійним заробітком.

Так, у ОСОБА_3 на утриманні знаходилося двоє малолітніх дітей (а.с.20-21, 28-29 т.1).

Враховуючи викладене, суд вважає, що прийняття відповідачем оспорюваного наказу від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення» було здійснено не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття об'єктивного рішення та без урахування права позивача на участь у процесі прийняття такого рішення, чим порушено наведені норми законодавства, а тому даний наказ суперечить нормам чинного трудового законодавства та підлягає скасуванню.

Таким чином, з урахуванням пункту 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» в якому зазначено, що відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Доцільність залишення на посаді працівника іншого державного органу, який не знаходився в межах одного управління та мав інші кваліфікаційні вимоги є дискрецією органу, в якому проходив публічну службу позивач, але надання оцінки кваліфікаційних вимог певного кандидата на посаду може бути визначено під час реорганізації лише за умови дотримання наведених вимог Кодексу законів про працю України, а тому суд приходить до висновку щодо переважного права призначення на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці ДФС саме ОСОБА_3.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним наказу від 02.12.2014 року №96-о, суд вважає за необхідне відмовити у даній частині позову, оскільки наказ про призначення на посаду працівника за своєю суттю є актом ненормативного характеру, який вичерпує свою дію фактом його виконання початком виконання посадових обовязків призначеною особою, а тому у звязку із задоволенням позовних вимог в частині призначення на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_3, в силу положень п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У відповідності до статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_5 України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення» та зобовязання призначити ОСОБА_3 на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними наказів від 02.12.2014 року №96-о, від 18.02.2015 року №184-о, зобовязання призначити на посаду задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України від 18.02.2015 року №184-о «Про переведення».

Зобовязати ОСОБА_1 митницю Державної фіскальної служби України призначити ОСОБА_3 на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-аеропорт» ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 27.07.2015 року.

Суддя П.П.Марин