Справа № 817/1384/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1384/15

23 липня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

третьої особи відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

доГоловного територіального управління юстиції у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5
про скасування наказу та визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5, у якому просить скасувати наказ № 234/4/к від 10.04.2015 р. про призначення начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5, визнати протиправними дії першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, який виконував обовязки начальника управління, та скасувати попередження на імя ОСОБА_3

Позов мотивує тим, що наказом начальника Головного управління юстиції у Рівненській області №421/04 від 27.07.2013р. вона була призначена на посаду начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області. З 02.03.2015р. вона перебувала на лікарняному. Після її одужання, 28 квітня 2015р. її ознайомлено та вручено попередження за підписом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 Зазначене попередження обґрунтоване посиланням на ч.ч. 3, 4 ст. 32, ч.ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, наказ Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказ Міністерства юстиції України 02 лютого 2015 року № 139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 лютого 2015 року 31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області». Зазначеним попередженням у звязку із змінами в організації праці в Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області її попереджено про зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу на посаді головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області або на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції. Зазначає, що у разі відмови від продовження роботи, її повідомлено, що вона буде звільнена з 29 червня, без зазначення року, на підставі ч. 1 п. 1ст. 40 КЗпП України.

Крім того, напередодні виходу з лікарняного позивачці стало відомо, що 10.04.2015 року наказом № 234/04/к на посаду начальника відділу нотаріату була призначена ОСОБА_5. 14.04.2015 року на імя усіх нотаріусів Рівненської області був надісланий лист-повідомлення за підписом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, у якому вказувалось, що начальником відділу з питань нотаріату призначена ОСОБА_5 Вважає цей наказ незаконним, безпідставним, надуманим та таким, що порушує її охоронювані Конституцією та законами України людські, трудові та професійні права і у звязку з цим таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що даним наказом фактично її позбавлено права виконувати у повному обсязі її функціональні обовязати як начальника відділу нотаріату.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що ОСОБА_3 не було доведено, які зміни відбулися у Головному територіальному управління юстиції у Рівненській області та у чому саме полягають зміни істотних умов праці. Зазначила, що порівняння двох штатних розписів управління станом на 01 січня 2015 року та станом на 11 лютого 2015 року свідчить, що у відділі нотаріату залишилась чисельність посад у сукупності 7 осіб, в тому числі і залишилася посада начальника відділу, що підтверджує той факт, що вищевказані зміни не потягли скорочення чисельності штату. Крім того, на день попередження ОСОБА_3 їй не запропонували усі вакантні посади, які існували станом на 28 квітня 2015 року, що порушує її права. Представник позивача зазначила, що спочатку в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 надіслав кандидатуру ОСОБА_3 до кадрової комісії Міністерства юстиції України для погодження призначення її на посаду начальника відділу з питань нотаріату, однак потім з незрозумілих для позивача причин він просив не розглядати її кандидатуру на цю посаду. Як наслідок, кадрова комісія Міністерства юстиції України 14.03.2015 року прийняла рішення попередити ОСОБА_3 про введення нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та запропонувати їй посаду провідного спеціаліста відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Щодо оскаржуваного наказу від 10.04.2015 року № 234/04/к про призначення на посаду начальника відділу з питань нотаріату ОСОБА_5, стверджує, що відповідачем було порушено п. 6 Положення про порядок стажування у державних органах.

Відповідач позов не визнав та подав письмові заперечення проти позову, у яких зазначає, що станом на час розгляду справи у суді позивачу ОСОБА_3 запропоновано три вакантні посади: головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції та провідного спеціаліста відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Вважає посилання ОСОБА_3 на те, що попередженням про звільнення порушені її права, безпідставними, оскільки позивач продовжує працювати, за нею закріплене робоче місце (кабінет № 707 по вул. Замкова, 22А) , вона отримує заробітну плату, користується правом іти у відпустку та усіма іншими трудовими правами. Крім того, відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем попередження не є рішенням Головного територіального управління юстиції у Рівненській області у розумінні п.1. ч. 1 ст. 17 КАС України і не тягне за собою зміни правового становища позивача, повязаного із проходженням державної служби.

Щодо позовних вимог про скасування наказу від 10.04.2015 року № 234/04/к про призначення на посаду начальника відділу з питань нотаріату ОСОБА_5, відповідач зазначив, що цей наказ є правовим актом індивідуальної дії виключно по відношенню до ОСОБА_5, не стосується позивачки та не породжує жодних правовідносин між позивачем та Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково пояснив, що на час попередження ОСОБА_3 про зміну істотних умов праці він виконував обовязки начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. На виконання доручення Міністра юстиції України від 12 лютого 2015 року № 14-32/420 на адресу кадрової комісії Міністерства юстиції України ним було надіслано подання від 24 лютого 2015 року № 2236/07030/4, у якому йшлося про погодження кандидатур працівників на керівні посади у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області. Вказане подання стосувалося й ОСОБА_3 щодо її погодження на посаду начальника відділу з питань нотаріату. Однак, у звязку з обставинами, які стали йому відомі після направлення матеріалів, листом від 5 березня 2015 року представник відповідача просив кадрову комісію Міністерства юстиції України не розглядати кандидатуру ОСОБА_3 на посаду начальника відділу з питань нотаріату. Як стверджує представник відповідача, у нього були наявні підозри та інформація, що ОСОБА_3 допустила втручання у діяльність приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на її дії в управлінні юстиції наявні скарги, а також позивачка допускала порушення норм чинного законодавства під час організації перевірок нотаріусів.

Разом з тим, представник відповідача зазначив, що рішення кадрової комісії Міністерства юстиції України від 14.03.2015 року, відповідно до якого необхідно попередити ОСОБА_3 про введення нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та запропонувати їй посаду провідного спеціаліста відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, не було підставою для її попередження про зміну істотних умов праці 28 квітня 2015 року. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, у задоволенні адміністративного позову просив відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, начальник відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до наказу Головного управління юстиції у Рівненській області від 12.07.2015 року № 421/04 працює на посаді начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області.

28 квітня 2015 року ОСОБА_3 отримала попередження у формі листа, за змістом якого відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 32, ч.ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України 02 лютого 2015 року № 139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 лютого 2015 року 31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області», у звязку із змінами в організації праці у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області, позивача попереджено про зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу на посаді головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області або на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції. У попередженні зазначено, що у разі відмови від продовження роботи, позивач буде звільнена з 29 червня на підставі ч. 1 п. 1ст. 40 КЗпП України. Зазначене попередження ОСОБА_3 отримала та ознайомилася із ним 28 квітня 2015 року, про що свідчить її підпис та запис «Не погоджуюсь».

Судом встановлено, що суть спору полягає в тому, що ОСОБА_3 не погоджується із самим фактом її попередження про зміну істотних умов праці, вважає його неправомірним як таке, та вважає неправомірними дії в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, який це попередження підписав.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із адміністративним позовом, суб'єктивного матеріального права, якому особа просить надати захист.

Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, якщо встановить безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Основні права працівників передбачені статтею 2 КЗпП України, відповідно до якої право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України:

вільний вибір виду діяльності;

безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб;

надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів;

безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії;

компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв'язку з направленням на роботу в іншу місцевість;

правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Крім того, ОСОБА_3 як державний службовець відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну службу» має наступні права:

користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України;

брати участь у розгляді питань і прийнятті в межах своїх повноважень рішень;

одержувати від державних органів, підприємств, установ і організацій, органів місцевого та регіонального самоврядування необхідну інформацію з питань, що належать до їх компетенції;

на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян;

вимагати затвердження керівником чітко визначеного обсягу службових повноважень за посадою службовця;

на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи;

безперешкодно ознайомлюватись з матеріалами, що стосуються проходження ним державної служби, в необхідних випадках давати особисті пояснення;

на просування по службі з урахуванням кваліфікації та здібностей, сумлінного виконання своїх службових обов'язків, участь у конкурсах на заміщення посад більш високої категорії;

вимагати службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри;

на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи

умови праці;

на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу;

захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку.

Під час судового розгляду справи ні позивач, ні її представник не змогли обґрунтувати, які права позивача, що передбачені Конституцією України, Кодексом законів про працю України або Законом України «Про державну службу», порушені відповідачем шляхом повідомлення позивача про зміну істотних умов праці 28 квітня 2015 року. Навпаки, судом встановлено, що позивач, будучи попередженою про звільнення не пізніше як 29 червня, з посади начальника відділу нотаріату не звільнена, продовжує перебувати у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області, отримувати заробітну плату, реалізовувати право на відпустку та користуватися усіма іншими правами й гарантіями працівника, які встановлені у КЗпП України.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Саме по собі попередження, надане відповідачем ОСОБА_3 28 квітня 2015 року на підставі статті 49-2 КЗпП України, та дії в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, який його підписав, самостійно не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору, оскільки не змінюють правового становища позивача, пов'язаного із перебуванням у трудових відносинах та проходженням публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права, і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до п. 9 Положення про головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5, головне територіальне управління юстиції у межах своєї компетенції видає накази, які є обовязковими для виконання районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонним, міжрайонними управліннями юстиції, підвідомчими органами та установами юстиції та посадовими особами. Будь-якої іншої форми рішень головного територіального управління юстиції не встановлено.

Отже, єдиною формою рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (у вигляді нормативно-правових актів та актів індивідуальної дії) є накази.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем попередження не є рішенням Головного територіального управління юстиції у Рівненській області у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України і не тягне за собою зміну правового становища позивача як сторони трудових відносин.

Відтак інформація, викладена у ньому, не є актом реалізації відповідачем повноважень у сфері управлінської діяльності у тому розумінні, в якому цей термін вжито в Кодексі адміністративного судочинства України, що виключає можливість перегляду та скасування цього документа адміністративним судом.

Відомості відображені у вказаному попередженні можуть і мають бути об'єктом дослідження і предметом доказування у справах про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень (наказу) прийнятого на його основі.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що оскаржуване попередження не є рішенням, що породжує, змінює або припиняє права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Стосовно позовних вимог про скасування наказу від 10.04.2015 року № 234/04/к про призначення на посаду начальника відділу з питань нотаріату ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 лютого 2015 року 31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області» було введено в дію штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, затверджений заступником Міністра юстиції України керівником апарату ОСОБА_7 10.02.2015 року.

Із вказаного штатного розпису вбачається, що у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області діє структурний підрозділ «відділ з питань нотаріату» чисельністю 7 осіб. Очолює відділ начальник відділу.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 03.04.2015 року № 99/08 затверджено Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Зазначений наказ виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, яке встановлює обсяг компетенції начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10.04.2015 року № 234/04/к на посаду начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області призначена ОСОБА_5 як така, що успішно пройшла стажування, за переведенням з Рівненської обласної ради. Цим же наказом ОСОБА_5 визначено посадовий оклад та встановлено 11 ранг державного службовця.

Доводи ОСОБА_3 про те, що цим наказом її фактично відсторонено від роботи, суд відхиляє. Аналіз зазначеного наказу свідчить, що він є актом індивідуальної дії виключно по відношенню до ОСОБА_5 та не породжує жодних прав та обовязків по відношенню до позивача ОСОБА_3

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, відображену у постанові від 24 лютого 2015 року по справі № 21-34а15, за змістом якої «… відповідно до частини 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктами правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Такі правові акти породжують права й обовязки тільки тих субєктів (чи визначеного цим актом певного кола субєктів), яким його адресовано».

Оскільки наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10.04.2015 року № 234/04/к породжує права та обовязки лише для ОСОБА_5, тобто стосується лише її та адресований тільки їй, позивач ОСОБА_3 не має права на оскарження цього акта індивідуальної дії у звязку з відсутністю порушення її прав.

З наведених підстав адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.