Справа № 2а/0370/457/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Київ К/9991/78435/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року

у справі № 2а/0370/457/11

за позовом Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» Державного комітету України з державного матеріального резерву

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління Державного казначейства у м. Луцьку Головного управління Державного казначейства України у Волинській області,

про визнання нечинними податкових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року, адміністративний позов Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2»; позивач) до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - Луцька ОДПІ Волинської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано першу податкову вимогу № 1/1431 від 30 вересня 2010 року повністю та другу податкову вимогу № 2/1906 від 22 грудня 2010 року в частині зобов'язання ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» сплатити бюджетні позички, видані на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним контрактом 1994 року, в загальному розмірі 3 786 967,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Луцька ОДПІ Волинської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2011 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - в силі.

Крім того, Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Луцької ОДПІ Волинської області ДПС на Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 21 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-VI) визначено, що у 2010 році органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-III).

Отже, наведена норма Закону № 2154-VI кваліфікує заборгованість за бюджетними позичками як податковий борг і передбачає її стягнення відповідно до вимог Закону № 2181-III.

За змістом пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-III податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-III передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Таким чином, заборгованість позивача за бюджетними позичками не є боргом у розумінні пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-III, проте є податковим боргом в силу прямої дії статті 21 Закону № 2154-VI, стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України.

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Таким чином, направлення платнику податків податкових вимог є заходами, які контролюючий орган здійснює в разі невиконання платником обов'язку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, задекларованої платником (самостійно узгодженої) або визначеної йому контролюючим органом у випадках, передбачених підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181-III.

Відсутність у заборгованості за бюджетними позичками ознак податкового боргу саме у розумінні Закону № 2181-III виключає можливість вжиття податковим органом зазначених заходів.

В свою чергу, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 11 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством, а також стягувати до державного бюджету суми заборгованості суб'єктів господарювання за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, та нарахованої на неї пені у порядку, передбаченому Законом № 2181-III.

А відтак, органи державної податкової служби, отримавши відповідне подання управління державного казначейства щодо наявності у підприємства заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, реалізують надані ним повноваження на стягнення такого боргу шляхом безпосереднього звернення з відповідним позовом до суду без попереднього скерування податкових вимог.

Більш того, судами з'ясовано, що контролюючим органом на підтвердження наявності в позивача заборгованості за бюджетними позичками в розмірі 3 786 967,00 грн. не представлено належних доказів, зокрема, договорів, кредитних угод, платіжних чи інших первинних документів тощо. При цьому згідно з повідомленням Головного управління агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації № 4-15/773 від 30 березня 2011 року бюджетні позички ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) в 1994 - 1997 роках не надавались, за даними бухгалтерського обліку дебіторська заборгованість за позивачем у розмірі 3 786 967,00 грн. не обліковується.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Волинської області Державної податкової служби її правонаступником - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області.

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.