Справа № 825/1009/15-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1009/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Д`яков В.І.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині не зарахування його на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та в частині несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати йому нарахованої згідно наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 №575 (додаток №4) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 (додаток №4) за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 (додаток №4) за січень 2015 року, від 04.03.2015 №169 (додаток №4) за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5902,70 грн.; стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь нараховану грошову компенсацію в сумі 5902,70 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач в особі Військової частини НОМЕР_1 не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені заявлених позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом військового комісара Ніжинсько-Куликівського об`єднаного міського військового комісаріату від 18.03.2014 позивач був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «офіцер відділення формування та відправки команд і партій Ніжинсько-Куликівського ОМВК» (а.с.5).

За твердженням позивача, з 18.03.2014р. його не було зараховано на продовольче забезпечення у зв`язку з мобілізацією при в/ч НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.

Відповідно до наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, а саме:

- наказ від 10.12.2014 №575 (додаток №4) про нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014;

- наказ від 02.01.2015 № 02 (додаток №4) про нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року;

- наказ від 04.02.2015 № 90 (додаток №4) про нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування за січень 2015 року;

- наказ від 04.03.2015 №169 (додаток №4) про нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування за лютий 2015 року.

Позивач вважає неправомірною бездіяльність відповідачів в частині не зарахування його на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 в період з 18.03.2014 по 30.11.2014; несвоєчасного подання до в/ч НОМЕР_1 документів на виплату йому грошової компенсації замість встановлених норм харчування за вказаний період та в частині невиплати йому зазначеної грошової компенсації за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 та з грудня 2014 року по лютий 2015 року в загальному розмірі 5902,70 грн.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Закон України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон N 2011-XII) визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної Постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N402 (на який послався суд першої інстанції в своєму рішенні), у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, вказаним Положенням передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.

Як вбачається з копії військового квитка, який міститься в матеріалах даної справи, ОСОБА_1 звільнений в запас на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» (а.с. 6).

З адміністративним позовом до суду позивач звернувся 27.03.2015, що підтверджується відбитком штампу Чернігівського окружного адміністративного суду (а.с. 3).

Тобто, на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

З огляду на викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон №2011-XII, так і Постанова Кабміну України №426, не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N402, не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби, та норми цього положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону № 2011-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№21-79а15), в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі №2011-XII відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Згідно до ст. 244-2 КАС України - рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відкидає доводи апелянта щодо недотримання позивачем строків звернення до суду, оскільки судом не встановлено обставин, що свідчили б про наявність підстав для залишення позовних вимог без розгляду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, слід відмітити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 22.06.15 р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.