Справа № 813/6264/13-а
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року справа № 813/6264/13-а

15 год. 00 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міндоходів у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства доходів у Львівській області (далі ГУ Міндоходів у Львівській області), Державної податкової служби у Львівській області (далі ДПС у Львівській області), в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог від 16.10.2013р., від 25.05.2015р. та від 06.07.2015р. просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з проведення реорганізації ДПС у Львівській області №161-0 від 04.07.2013р. «Про звільнення», яким ОСОБА_3 звільнено з займаної посади, у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України);

2) поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Львівській області;

3) стягнути на користь ОСОБА_3 з ГУ ДФС у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 20.05.2015р. на підставі ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд допустив заміну відповідача у справі ДПС у Львівській області його правонаступником Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час звільнення позивача із займаної посади, у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників, відповідач не врахував вимог ч.1 ст.42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка визначає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Позивач зазначає, що при його звільненні з займаної посади відповідач не взяв до уваги те, що серед усіх працівників відділу спеціальних перевірок він був найбільш кваліфікованим та досвідченим працівником, підтвердженням чого є те, що певний період він займав керівну посаду, скеровувався на навчання та підвищення кваліфікації. Стаж трудової діяльності позивача на державній службі обчислюється з 15.11.1995р., в тому числі в органах Державної податкової служби у Львівській області. Крім того, позивач здобув три вищі освіти, пройшов навчання та отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації. Не враховано відповідачем і те, що позивач у період з 22.04.1996р. по 26.11.1996р. перебував на посаді виконуючого обов'язки начальника відділу аудиту фізичних осіб, а 20.03.2007р. йому присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу». За час перебування на державній службі на позивача не було накладено жодного дисциплінарного стягнення, водночас йому неодноразово оголошувались подяки та премії за проявлену ініціативу та професіоналізм. Позивач зазначає, що з урахуванням наведеного, він мав переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією,

Позивач обґрунтовує протиправність пропозиції йому відповідачем посади головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників податків на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4 тим, що така пропозиція зроблена позивачу 19.06.2013р., тобто під час перебування його на лікарняному, у звязку з хворобою серцево-судинної системи.

З огляду на наведене, позивач вважає оскаржений наказ прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що він має право на оплату вимушеного прогулу, який виник, у звязку з протиправним звільненням його з посади старшого головного державного ревізора-інспектора у відділі спеціальних перевірок ГУ Міндоходів у Львівській області.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013р. за № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міндоходів територіальні органи Державної податкової служби та Державної митної служби. Відділ спеціальних перевірок ДПС складав 7 штатних одиниць, а відділ спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів складає 5 штатних одиниць. Позивача 07.05.2013р. попереджено про наступне вивільнення із займаної посади, а 19.06.2013р. йому запропонували посаду головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, від якої позивач відмовився. Наказом ДПС у Львівській області від 04.07.2013р. № 161-о позивача звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідач зазначає, що у позивача низька продуктивність праці, так як за період з 22.11.2012р. по 08.07.2013р, він 127 днів був відсутній на робочому місці, у звязку з тимчасовою втратою працездатності (55%). Вважає, що позивача правомірно звільнено з займаної посади.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, із врахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого.

Позивач ОСОБА_3 перебував на державній службі з 15.11.1995р., що підтверджується записом №15 у трудовій книжці БТ-І №5626779. Присяга державного службовця прийнята позивачем 16.12.1995р.

Відповідно до наказу ДПС України «Про реорганізацію ДПС в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Центрального офісу» №11 від 26.04.2013р. розпочалась реорганізація державних податкових служб в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговуванням великих платників податків ДПС.

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів» №80 від 26.04.2013р. затверджено чисельність працівників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, м.Києві та м.Севастополі та Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження тимчасових типових структур територіальних органів Міндоходів» №81 від 26.04.2013р. затверджено типову структуру головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, мм.Києві та Севастополі

Суд встановив, що 07.05.2013р. Міністерство доходів і зборів України затвердило Тимчасовий штатний розпис на 2013 рік Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому у відділі спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту передбачено 5 штатних одиниць.

07.05.2013р. головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області ОСОБА_3 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», наказу ДПС України від 26.04.2013р. №11 «Про реорганізацію ДПС в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Центрального офісу», наказів Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013р. №80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів», від 26.04.2013р. №81 «Про затвердження тимчасових типових структур територіальних органів Міндоходів» та у зв'язку із реорганізацією і скороченням штатної чисельності попереджено про наступне вивільнення із займаної посади з 08.07.2013р. згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України.

Суд встановив, що 19.06.2013р. відповідач запропонував позивачу ОСОБА_3 посаду головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4, від якої позивач відмовився.

04.07.2013р. наказом ДПС у Львівській області №161-о звільнено з 08 липня 2013 року головного державного податкового ревізора - інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області ОСОБА_3 із займаної посади у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за п.1 ст.40 КЗпП України.

Спір між сторонами виник щодо правомірності звільнення позивача з посади головного державного податкового ревізора - інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2013р. у справі №813/6264/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014р. у справі №876/13770/13 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ГУ Міністерства доходів у Львівській області, Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.04.2014р. у справі №К/800/21242/14 касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2013р. у справі №813/6264/13-а та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014р. у справі №876/13770/13 задоволено частково, скасовано вказані судові рішення, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Вищий адміністративний суд України у вказаній ухвалі звернув увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили того, чи пропонувались позивачу всі можливі наявні в установі посади, на які він міг претендувати. Крім того, дослідження судами переважного права на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці відбулося без зясування та порівняльного аналізу показників, що є складовими при визначенні кваліфікації та продуктивності праці щодо конкретних посадових осіб, що залишені на роботі.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 Про практику розгляду трудових спорів (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міндоходів територіальні органи Державної податкової служби України та Державної митної служби України, наказом ДПС України №11 від 26.04.2013р. «Про реорганізацію ДПС в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Центрального офісу» розпочато реорганізацію державних податкових служб в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговуванням великих платників податків ДПС.

Згідно з Тимчасовим штатним розписом на 2013 рік ГУ Міндоходів у Львівській області, у відділі спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту передбачено 5 штатних одиниць. Штатним розписом на 2013 рік Державної податкової служби у Львівській області у відділі спеціальних перевірок передбачено 7 штатних одиниць, тобто відбулось скорочення чисельності на 2 одиниці.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», наказу ДПС України від 26.04.2013р. №11 «Про реорганізацію ДПС в окремих областях, м.Києві та м.Севастополі, Центрального офісу», наказів Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013р. №80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів», від 26.04.2013р. №81 «Про затвердження тимчасових типових структур територіальних органів Міндоходів» та у зв'язку із реорганізацією і скороченням штатної чисельності 07.05.2013р. головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області ОСОБА_3 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади з 08.07.2013р. згідно з п.1 ст. 40 КЗпП Україні.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Суд встановив, що позивача під розписку попереджено про наступне звільнення із займаної посади з додержанням строків, передбачених ст.49-2КЗпП України, про що свідчить його підпис на листі з попередженням із зазначенням дати попередження 07.05.2013 року.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, продовжується у наведеній нормі, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд бере до уваги, що і Тимчасовим штатним розписом на 2013 рік ГУ Міндоходів у Львівській області і Штатним розписом на 2013 рік ДПС у Львівській області у відділі спеціальних перевірок передбачено 4 посади головних державних ревізорів-інспекторів, тобто посада, яку займав позивач до звільнення, збереглася.

З інформації, наданої відповідачем, вбачається, що в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області після реорганізації працюють 4 головні державні ревізори-інспектори:

1) ОСОБА_5 (вища освіта, стаж роботи в інших органах податкової служби України з 16.05.2011р. до 05.12.2012р., безперервний стаж на підприємстві 0р. 7міс. 2 д.);

2) ОСОБА_6 (вища освіта; безперервний стаж на підприємстві 13р. 8міс. 3д.; час перебування у відпустці з 26.06.2012р. по 25.06.2013р.);

3) ОСОБА_7 (вища освіта; стаж роботи в інших органах податкової служби України з 15.04.1993р. по 26.09.1994р.; безперервний стаж на підприємстві 14р. 2міс. 4д.; почесна грамота ДПА у Львівській області (2011р.); час перебування у відпустці з 22.03.2013р. по 24.03.2013р., з 18.04.2013р. по 21.04.2013р.);

4) ОСОБА_8 (вища освіта; стаж роботи в інших органах податкової служби України з 22.11.1995р. по 13.05.1999р.; безперервний стаж на підприємстві 3р. 6міс. 08д.; подяка ДПІ у Франківському районі м. Львова (2002); відсутність у звязку з тимчасовою втратою працездатності з 05.03.2013р. по 07.03.2013р.).

Згідно з п.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

У листі Міністерства соціальної політики України від 21.05.2012 року розяснено, що для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

З інформації, наданої відповідачем, вбачається, що позивач ОСОБА_3 має 3 вищих освіти, стаж роботи в інших органах податкової служби України з 15.11.1995р. по 05.09.2006р.; безперервний стаж на підприємстві 6р. 10міс. 02д.; має подяку Дрогобицької ДПА (1997р.) та подяку ДПА у Львівській області (2004р.). Час перебування позивача у відпустці з 25.06.2013р. по 04.07.2013р.; відсутність у звязку з тимчасовою втратою працездатності 27.12.2012р. по 12.12.2012р., з 13.12.2012р. по 11.01.2013р., з 12.01.2013р. по 21.02.2013р., з 22.02.2013р. по 25.02.2013р., з 28.02.2013р. по 22.03.2013р., з 23.03.2013р. по 16.04.2013р., з 11.06.2013р. по 21.06.2013р., що підтверджується листками тимчасової непрацездатності.

З огляду на тривале перебування позивача у відпустці, у звязку з тимчасовою непрацездатністю (127 днів, 55% від загальної кількості календарних днів), відповідач дійшов висновку про низьку продуктивність праці позивача та, відповідно, про відсутність у нього переважного права на залишення на роботі.

Суд бере до уваги, що відповідно до п.1 ст.42 КЗпП України переважним правом на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці мають працівники не лише з більшою продуктивністю праці, але і з більш високою кваліфікацією. Свідченням високої кваліфікації працівника є наявність відповідної освіти, здобуття післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, заохочень, тривалого стажу роботи тощо.

Суд встановив, що позивач на відміну від працівників, яким запропонована посада головних державних ревізорів-інспекторів в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області має не одну, а три освіти. Крім того, позивач єдиний з-поміж аналізованого кола осіб проходив підвищення кваліфікації у 2002 році.

Суд звертає увагу і на тривалий стаж роботи позивача, як у податкових органах (з 1995 року), так і безперервний стаж роботи у ДПС у Львівській області (6р. 10міс. 2 д.). Для порівняння, головний державний ревізор-інспектор в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області ОСОБА_8 має значно менший стаж роботи у ДПС у Львівській області (03р. 6 міс. 08д.), а стаж роботи головного державного ревізора-інспектора ОСОБА_5 становить лише 7міс. 2д.

Суд враховує також те, що до позивача, на відміну від працівників, яким запропонована посада головних державних ревізорів-інспекторів в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області, застосовано 2 заохочення, а саме подяка Дрогобицької ДПА (1997р.) та подяка ДПА у Львівській області (2004р.). Натомість, до головних державних ревізорів-інспекторів в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області ОСОБА_8, ОСОБА_7 застосовувалось лише по одному заохоченню, а в головних державних ревізорів-інспекторів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заохочення відсутні.

Відповідач не обґрунтував переведення працівника з іншого відділу, а саме з відділу моніторингу грошових операцій (ОСОБА_7С.), а також переведення працівника з нижчої посади (старший державний податковий ревізор-інспектор) на вищу посаду (головний державний ревізор-інспектор) в межах того ж відділу спеціальних перевірок (ОСОБА_6А.).

З огляду на наведене, з урахуванням відповідної освіти, підвищення кваліфікації, тривалого стажу роботи та наявних заохочень, суд дійшов висновку, що у позивача більш висока кваліфікація праці, ніж в осіб, яким запропоновано посаду головного державного ревізора-інспектора в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області, а саме в ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Критеріями визначення продуктивності працівника можуть слугувати: відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт. З матеріалів справи вбачається, що оцінюючи продуктивність праці працівників відповідач брав до уваги виключно один критерій, а саме перебування особи у відпустці, у звязку з тимчасовою непрацездатністю (на лікарняних листках).

Суд встановив, що у порівнянні з працівниками, яким запропонована головного державного ревізора-інспектора в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області, позивач значно довше перебував у відпустці, у звязку з тимчасовою непрацездатністю, що може свідчити про його низьку продуктивність праці. Водночас, суд вважає, що при визначенні продуктивності праці повинні оцінюватися не лише кількісні показники (кількість відпрацьованих днів), але і якісні, зокрема, позивач, як працівник з більш високою кваліфікацією міг виконувати складніші завдання або ж їх більшу кількість впродовж дня. А відтак, при оцінці продуктивності праці особи недостатньо аналізувати виключно тривалість перебування у відпустці, у звязку з тимчасовою непрацездатністю. У свою чергу, відповідачем не подано доказів щодо дослідження ним продуктивності праці позивача в порівнянні з іншими працівниками, яким пропонувалась робота у відділі спеціальних перевірок.

З огляду на наведене, відповідач безпідставно дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє переважне право на залишення на роботі та не запропонував йому посаду головного державного ревізора-інспектора у відділі спеціальних перевірок в управлінні податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він виконав свій обовязок з пропозиції позивачу іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації, а саме посади головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників ГУ Міндоходів у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4 Суд враховує, що позивачу пропонувалась посада тимчасово відсутнього працівника в іншому відділі у той час, коли роботу у відділі спеціальних перевірок на постійній основі запропонували менш кваліфікованим працівникам.

Суд не враховує доводи відповідача, про те, що пропозиція позивачу посади головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників ГУ Міндоходів у Львівській області здійснювалась з урахуванням довідки МСЕК від 16.04.2013 року, якою позивачу визначено третю групу інвалідності із зазначенням протипоказання роботи, повязаної із значним психофізичним навантаженням. Відповідач не надав суду доказів того, що робота у відділі інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників ГУ Міндоходів у Львівській області повязана для позивача з меншим психофізичним навантаженням, ніж робота у відділі спеціальних перевірок.

Водночас, суд зазначає, що позивач не є членом профспілкової організації, а тому на його звільнення не потрібна згода профспілкової організації.

Таким чином, суд встановив, що станом на час звільнення позивача із займаної посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області, у звязку з реорганізацією та скороченням чисельності штату працівників, позивач мав переважне право на заняття посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів у Львівській області; Відповідач не пропонував позивачу вказаної вакантної посади, чим порушив вимоги п.1 ч.1 ст.40, ч.1 ст.42 КЗпП України.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскаржений наказ Голови комісії з проведення реорганізації ДПС у Львівській області №161-0 від 04.07.2013р. «Про звільнення», яким ОСОБА_3 звільнено із займаної посади, у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, прийнятий відповідачем не на підставі та не у спосіб, визначені законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Розглядаючи питання про поновлення позивача на роботі, суд взяв до уваги позицію Верховного Суду України, викладену у абзаці другому п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 року №9, згідно з якою працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Суд бере до уваги, що ГУ Міндоходів у Львівській області з 06.11.2014р. перебуває у стані припинення, що підтверджується довідкою інформаційно-ресурсного центру (Т.2 а.с.29).

З аналізу штатного розпису ГУ ДФС у Львівській області на 2015 рік, затвердженого наказом від 07.11.2014р., випливає, що у відповідача збереглося попереднє місце роботи позивача, а саме передбачено 5 посад головних державних ревізорів-інспекторів відділу спеціальних перевірок та перевірок окремих платників управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС України у Львівській області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що оскільки, позивач звільнений з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області без наявності для цього законних підстав, то позивач повинен бути поновлений на роботі на раніше займаній посаді. Зміна назви цієї посади у звязку з реорганізацією ДПС у Львівській області, ГУ Міндоходів у Львівській області на ГУ ДФС у Львівській області не впливає на гарантоване право позивача на працю і не може бути підставою для висновків про неможливість роботи позивача на посаді.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Львівській області, в цьому випадку, має місце правонаступництво, а у правонаступника збереглось попереднє місце роботи позивача. При цьому ОСОБА_3 підлягає поновленню з 09.07.2013р., так як день звільнення (08.07.2013р.) вважається останнім робочим днем.

Щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд звертає увагу, що день звільнення позивача 08.07.2013р. є останнім робочим днем. Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача №161-0 від 04.07.2013р. «Про звільнення», слід обраховувати з 09.07.2013р. по 22.07.2015р. що становить 512 робочих днів.

Як вбачається з довідки-розрахунку ГУ Міндоходів у Львівській області середньоденного заробітку ОСОБА_3 за травень-червень 2013 року (Т.1 а.с. 91) середньоденна заробітна плата позивача становить 117,05грн. з врахуванням обовязкових платежів та податків.

З огляду на наведене, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 59929,6грн. (117,05грн. х 512днів) з врахуванням обовязкових податків і платежів.

Відповідно до довідки Львівського міського центру зайнятості від 30.06.2015р. №5506 позивачу виплачено допомогу, у звязку з безробіттям, у сумі 17658,96грн. Тому, стягненню на користь ОСОБА_3 підлягає середній заробіток з відрахуванням суми, виплаченої Львівським міським центром зайнятості, а саме 42270,64грн.(59929,6грн. -17658,96грн.).

Суд вважає, що рішення в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Згідно з довідкою-розрахунком ГУ Міндоходів у Львівській області (Т.1 а.с. 91) та з врахуванням абз.3 п.2 Розділу 2 Постанови №100, середньомісячна заробітна плата позивача становить 1053,53грн. (заробітна плата за травень 2013р. та червень 2013р. - 2107,06грн./2).

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку позивача за один місяць в розмірі 1053,53грн. з урахуванням обовязкових платежів та податків.

Таким чином, із врахуванням встановлених обставин у справі та доказів якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з проведення реорганізації ДПС у Львівській області №161-0 від 04.07.2013р. «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового контролю ДПС у Львівській області.

Поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу спеціальних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області з 09.07.2013р. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за період з 09.07.2013р. по 22.07.2015р. в розмірі 42270 (сорок дві тисячі двісті сімдесят)грн. 64коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1053 (тисяча пятдесят три)грн. 53коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 27.07.2015р.

Суддя А.Г.Гулик