Справа № 2а-2106/09/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2010-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2010 р. Справа № 2а-2106/09/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Богусевич Г.С.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1В, відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, вул.Незалежності, 44, м.Івано-Франківськ, 76000.

до відповідача: ОСОБА_2, вул.Чорновола, 140/25, м.Івано-Франківськ, 76000.

про стягнення надміру виплаченої пенсії 12953,48гривень,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2009 року управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії в сумі 12953,48 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що проведеною перевіркою правильності виплати пенсії за дорученням, 13.12.2006 року на 5 відділенні зв'язку міста Івано-Франківська, працівниками юридичного сектору управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську встановленоо наявність доручення на отримання пенсії від імені ОСОБА_2 виданого на ім'я його сина - ОСОБА_3 В подальшому було встановлено, що ОСОБА_4 з 06.09.2002 року знятий з реєстраційного обліку в зв'язку із виїздом на постійне місце проживання в Польщу, проте не повідомив при цьому органи управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, внаслідок чого, в силу порушення останнім статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в період з 06.09.2002 року по 30.11.2006 року виникла переплата пенсійних виплат в розмірі 12953,48 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача переплату пенсійних виплат в сумі 12953,48 гривень.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату був повідомлений належним чином. Своїм правом на подання заперечення на позовну заяву не скористався.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача та оцінивши подані докази, суд вважає, позовні вимоги не обгрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана ОСОБА_5 України.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до заяви про призначення пенсії від 05 травня 1994 року ОСОБА_4 було призначено пенсію по інвалідності. Проведеною перевіркою правильності виплати пенсії за дорученням, 13.12.2006 року на 5 відділенні зв'язку міста Івано-Франківська, працівниками юридичного сектору управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську встановлено наявність доручення на отримання пенсії від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_3 виданого у вересні 2000 року.

Вищевказане доручення було оформлено на сина ОСОБА_3, при оформленні якого відповідач пред'явив паспорт серії СС № 330179 виданий Івано-Франківським МУВС МВС 17.06. 1997 року.

В липні 2003 року ОСОБА_2 звернувся в управління ПФУ в місті Івано-Франківську з заявою про перерахування пенсії на вкладений рахунок в обласне управління Ощадного банку України та пред'явив паспорт серії СС №455277. Дане доручення також було оформлено на сина ОСОБА_2 для користування вкладом протягом 3 років.

На запит управління від 25.12.2006 року №1987, відділ у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС повідомив, що ОСОБА_2 знятий з реєстраційного обліку 06.09.2002 року в зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Польщу.

ОСОБА_4, при виїзді за кордон, не вважав за потрібне скористатись своїм правом на отримання пенсії наперед за шість місяців згідно статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Згідно статті 316 Цивільного кодексуУкраїни, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно статті 86 Закону України „Про пенсійне забезпечення", пенсія може виплачуватись за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначається законодавством.

Не порушуючи чинне законодавство України та керуючись нормами статей 316 та 317 Цивільного кодексу України, статтею 86 Закону України „Про пенсійне забезпечення", відповідач оформив доручення на свого сина ОСОБА_3, для отримання ним батьківської пенсії, в зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до Польщі.

Пунктами 2 та 3 статті 92 Закону України „ Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за час перебування громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Порядок переведення пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в інші країни визначається Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 05 травня 1994 року, було призначено пенсію по інвалідності (II група), а тому згідно статті 92 Закону України „Про пенсійне забезпечення" він не може бути позбавлений своєї пенсії.

Згідно чинного законодавства України, Пенсійний фонд України може звернутися до суду з адміністративним позовом у випадку стягнення з відповідача надміру виплачених чи помилково виплачених коштів, якщо такі кошти були виплачені не з вини Пенсійного фонду України і передбачені статтею 103 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Пунктами 1, 4 статті 103 вищевказаного Закону передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомосчтями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Суд не бере до уваги мотивування позивача про неналежне оформлення доручення, що офрмлене в липні 2003 року, під час оформлення якого було пред'явлено паспорт відповідача серії СС №455277. Зазначена обставина на думку суду не потягнула за собою нарахування пенсійних виплат понад розмір встановлений Законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач, будучи інвалідом II групи та особою, яка має право на отримання пенсії , перебуваючи за кордоном на постійному місці проживання, отримував належну йому пенсію у розмірі 12953,48 гривень на умовах передбачених діючим законодавством України, без жодних порушень та зловживань, які б могли призвести до отримання пенсії надміру , внаслідок чого не може бути позбавлений належної йому пенсії, виплаченої за період з 06.09.2002р. по 30.11.2006р.

Виходячи з вищензаазначеного , суд вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими , а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 23.02.2010 року.