Справа № 826/18897/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2015 року 14:10 № 826/18897/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючий орган дійшов до безпідставного висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 не пізніше 10.01.2012 року повинен був подати до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві реєстраційну заяву платника податку на додану вартість та зареєструватися як платник податку на додану вартість за своїм місцезнаходження (місцем проживання), оскільки, за твердженням останнього, ФОП ОСОБА_1, який у період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року працював на умовах отримання свідоцтва про сплату єдиного податку, не перевищив розміру операцій з поставки товарів (робіт/послуг) за 2011 рік, встановлений Указом Президента Україні «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а, відтак, загальний обсяг виручки, що підлягав оподаткуванню за правилами загальної системи оподаткування, склав 0,00 грн. та не перевищив законодавчо встановленого розміру у сумі 300 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2015 року зупинено провадження у справі, а ухвалою суду від 27.05.2015 року поновлено провадження та призначено судовий розгляд справи.

У судове засідання 22.07.2015 року з'явився представник позивача, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку свого представника у вказане судове засідання не забезпечив, хоча, у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.

При цьому, у судовому засіданні 13.07.2015 року представником відповідача подано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень у зв'язку з виявленими під час перевірки ФОП ОСОБА_1 порушень вимог податкового законодавства.

З огляду на викладене вище, суд у судовому засіданні 22.07.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндохдів у м. Києві, правонаступником якої наразі є ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 14.07.2014 року №1692/26-53-17-01-13/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

У відповідності до змісту вказаного акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновок, зокрема, про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 183.4 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, у зв'язку з чим донараховано до сплати податок на додану вартість в сумі 141 975,00 грн.

Підставою для даного висновку, слугував факт встановлення під час перевірки ФОП ОСОБА_1 обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2011 рік (за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, період праці позивача на умовах отримання свідоцтва про сплату єдиного податку) у розмірі 485 841,00 грн., з огляду на що, за твердженням перевіряючих, ФОП ОСОБА_1 не пізніше 10.01.2012 року повинен був подати до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві реєстраційну заяву платника податку на додану вартість та зареєструватися як платник податку на додану вартість за своїм місцезнаходження (місцем проживання).

На підставі викладеного вище, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндохдів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 141 975,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 35 493,75 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем отримано рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві про результати розгляду первинної скарги від 24.10.2014 року №2434/С/26-15-10-09-25 та рішення ДФС України про результати розгляду повторної скарги від 18.11.2014 року №3256/С/99-99-10-01-03-14, якими податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року № залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України), який набрав чинності 01.01.2011 року.

Так, згідно пп. 180.1 ст. 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

У силу п. 181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст. 183 ПК України).

В свою чергу, відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року №727/98 (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, а отже, суму, передбачену п. 181.1 ст. 181 ПК України, слід відраховувати лише з моменту перевищення платником податків граничного обсягу виручки, встановленого Указом, тобто, з моменту, коли платник податків припиняє діяльність у межах спрощеної системи оподаткування.

Аналогічне закріплено і в п. 18 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого, особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

Враховуючи, що позивач протягом 2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування, здійснені ним господарські операції, у межах законодавчо визначеного граничного обсягу виручки, протягом цього часу не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість, а тому не могли бути враховані у загальному обсязі оподаткованих операцій, оскільки, згідно з нормами п. 181.1 ст. 181 ПК України, в суму 300000,00 грн. входять лише ті суми від здійснення операцій з поставки товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість (у даному випадку такі операції у межах 500000,00 грн. оподаткуванню не підлягали).

Як встановлено контролюючим органом під час перевірки та не заперечувалося позивачем, загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів за 2011 рік становить 485 841,00 грн., тобто за спірний період позивач не перевищив 500000 грн.

Таким чином, загальний обсяг виручки, що підлягала оподаткуванню за правилами загальної системи оподаткування, склав 0 грн. та не перевищив законодавчо встановленого розміру у сумі 300000,00 грн.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року у справі №К/800/63731/13.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що твердження перевіряючих, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, а, відтак, податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 28.07.2014 року №.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 354,94 грн. (трьохсот п'ятдесяти чотирьох грн. 94 копійок) з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок