Справа № 1519/2-а-1409/11
Суддя: Роїк Д. Я.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1519/2а-1409/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Роїка Д.Я.

при секретарі судового засідання Гриценко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та просив визнати протиправними дії щодо недоплачених сум щорічної допомоги та зобовязати вчинити певні дії.

При цьому позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом IІ (другої) групи із захворінням повязаним з Чорнобильською катастрофою та встановлена 1 (перша) категорія громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому передбачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Позивач зазначив, що 03.03.2011 року він звернувся із заявами до ДП та СП ОМР з проханням провести перерахунок та виплатити йому не доплачені грошові суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік. Відповідач повідомив позивача про відмову в перерахунку вищезазначених доплат, з посиланням на те, що всі виплати йому проводилися відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказував позивач, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент здійснення виплат, отже, за 2010 рік йому повинна була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення в такому розмірі: 922 грн. х 5 мн.зр/п = 4490 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Надав заперечення з зазначенням на його думку законності та правомірності відмови у виплаті допомоги, тобто відповідач заперечив проти задоволення позову у повному обсязі.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року №796 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофидля осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до 1 категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно із ч.7 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Тобто за 2010 рік позивач мав отримати 4490 грн. (мінімальна заробітна платня за грудень 2010 року - 922 грн. х 5 мн.зр/п = 4490 грн.)

Відповідачем не прийнято до уваги, що згідно ст.71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи„Дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. (Закон доповнено статтею 71 згідно із Законом №231-V від 05.10.2006р.), а згідно п.2 Прикінцевих положень „забезпечити проведення перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до цього Закону.

Таким чином, дія статті 48 в редакції Закону N107-VI від 28.12.2007 року була поновлена, і зазначена стаття Закону діє до цього часу.

Протягом судового розгляду позивачем надано довідку, яка свідчить про порушення з боку відповідача норм закону щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення у 2010 році.

Позивачу встановлено 1 (першу) категорію громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у травні 2006 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 24.05.2006р. Серія 2-18ОВ №000967 та Посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи від 02.08.2006р. Серія А №108357 С.

Тому відповідач не мав правових підстав призначати одноразову компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю в іншому розмірі, ніж передбачено статтею 48 Закону.

Беручи до уваги викладене вище, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, на думку суду, при визначені позивачу розміру щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2010 року, підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови кабінет міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобольської катастрофи, яка суттєво обмежує і погіршує конституційні права позивача.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус осіб, що постраждали в наслідок чорнобильської катастрофи не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Частиною 5 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Про порушення своїх прав позивач дізнався лише в грудні 2010 року, оскільки отримав щорічну одноразову допомогу тільки в грудні 2010 року, що підтверджується наданою суду ощадною книжкою на імя позивача. Вказане не заперечувалося у наданій відповіді відповідача від 12.03.2011 року.

Таким чином враховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 14.03.2011 року, суд вважає, що позивач звернувся в межах строків передбачених ст. 99 КАС України та ст.257 ЦК України, а тому суд не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 5, 17, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради неправомірними.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі 4490 грн. (чотири тисячі чотириста девяносто) ОСОБА_1 відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із врахуванням тих виплат які були проведені.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеське області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення апеляційної скарги, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі постанови.

Суддя: