Справа № 2а-579/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2010-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2010 рокум. Ужгород№ 2а-579/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі : головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Гошовській К.Г.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага,

відповідача : Управління міграційної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_3 головний спеціаліст юрисконсульт відділу у справах біженців (довіреність № 17-9-8 від 11.01.2010 року)

за участю перекладача : ОСОБА_4 (диплом серія ВК № 21214092)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 30.03.2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 березня 2010 року.

Позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки, на його власну думку, при співбесіді з працівником Управління міграційної служби у Закарпатській області він навів переконливі факти переслідувань з боку органів влади Ісламської республіки ОСОБА_1, громадянкою якої віна є.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представниця відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, вказаних у письмових запереченнях.

З пояснень громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага, даних під час співбесіди 14 січня 2010 року слідує, що позивачка, проживала в Пакистані останні одинадцять років у селі ОСОБА_5. ОСОБА_6 ОСОБА_2 Ага вважає себе громадянкою ОСОБА_1. При цьому, як позивачка повідомила під час співбесіди, документів, які б ідентифікували її як громадянку ОСОБА_1 у неї ніколи не було. Кожні три роки, по прибуттю в Пакистан вона отримувала картку афганського біженця, в якій було вклеєне її фото та вказані анкетні дані. Ніяких інших документів, які б посвідчували її особу у неї не було. Картку біженця з ОСОБА_1 їй видавав офіційно уряд Пакистану, але як називався орган, через який вона отримала цей документ, назвати не може. Незважаючи на те, що в ОСОБА_1 дійсно мають місце випадки порушення прав людини, під час співбесіди 14 січня 2010 року позивачка вказує, що причиною її виїзду з ОСОБА_1, є проблеми, які змусили родину заявниці покинути ОСОБА_1 одинадцять років тому та виїхати з Пакистану, як з країни тимчасового притулку після втрати годувальника 19 березня 2009 року. У зв'язку з тим, що батько позивачки залишився в ОСОБА_1, оскільки він мав роботу па фірмі, працюючи на посаді бухгалтера, то родина мала можливість орендувати будинок в селі ОСОБА_5 (Пакистан). Після його загибелі, таким чином, втративши годувальника, родина позивачки вирішила виїхати з Пакистану до України. Як стверджує позивачка, повертатись до ОСОБА_1 було б небезпечно, оскільки на них могла чекати небезпека з боку людей, які вбили її батька. ОСОБА_7 ОСОБА_2 Ага у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що вона переслідувалася в ОСОБА_1, як конвенційний біженець. Позивачка не була причетна до подій, через які б мала обгрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації. Більше того ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага повідомила, що ні в країні громадянської належності, ні в країні постійного проживання вона не мала ніяких проблем, окрім тих. які створює внутрішньополітична ситуація, тобто, які має все населення ОСОБА_1 та Пакистаиу, та які мала позивачка.

Тобто, ОСОБА_6 ОСОБА_2 Ага добровільно залишила ОСОБА_1 та Пакистан з метою вирішення особистих проблем, мала намір потрапити до України, де на той час у неї проживав батьків брат та її брат. Прикладів особистого переслідування за конвенційними ознаками позивачка не навела.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що позивач - особа, яка назвалась громадянкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага, ІНФОРМАЦІЯ_1, країна постійного проживання Пакистан, яка у вересні 2009 року нелегально прибула в Україну та 12 січня 2010 року у порядку ст.9 Закону України «Про біженців» N 2557 від 21 червня 2001 року звернулась із заявою про надання статусу біженця. У заяві ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага виклала, що у неї зявилися проблеми після загибелі батька, які призвели до втрати даху над головою. Які саме проблеми змусили позивачку виїхати з країни постійного проживання у заяві нічого не вказується. Так, прибувши до міста Одеса у вересні 2009 року, як це зафіксовано у протоколі співбесіди від 14 січня 2010 року, позивачка разом з родиною виїхала до міста Мукачева. де на цей час вже проживав її дядько та брат ОСОБА_6.

Згідно абз.1 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до абз.6 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно повідомлення управління міграційної служби у Закарпатській області за №7 від 20 січня 2010 року позивачці відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, оскільки основною причиною Вашого виїзду з країни постійного проживання Пакистан стала відсутність засобів до існування після загибелі батька, отже у ОСОБА_3 відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, визначених абзацом другим статті 1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року.

Незважаючи на те, що в ОСОБА_1 дійсно мають місце випадки порушення прав людини, під час співбесіди 14 січня 2010 року позивачка вказує, що причиною її виїзду з ОСОБА_1, є проблеми, які змусили родину заявниці покинути ОСОБА_1 одинадцять років тому та виїхати з Пакистану, як з країни тимчасового притулку після втрати годувальника 19 березня 2009 року. У зв'язку з тим, що батько позивачки залишився в ОСОБА_1, оскільки він мав роботу па фірмі, працюючи на посаді бухгалтера, то родина мала можливість орендувати будинок в селі ОСОБА_5 (Пакистан). Після його загибелі, таким чином, втративши годувальника, родина позивачки вирішила виїхати з Пакистану до України. Як стверджує позивачка, повертатись до ОСОБА_1 було б небезпечно, оскільки на них могла чекати небезпека з боку людей, які вбили її батька.

ОСОБА_7 ОСОБА_2 Ага у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що вона переслідувалася в ОСОБА_1, як конвенційний біженець. Позивачка не була причетна до подій, через які б мала обгрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації. Більше того ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага повідомила, що ні в країні громадянської належності, ні в країні постійного проживання вона не мала ніяких проблем, окрім тих. які створює внутрішньополітична ситуація, тобто, які має все населення ОСОБА_1 та Пакистаиу, та які мала позивачка.

Тобто, ОСОБА_6 ОСОБА_2 Ага добровільно залишила ОСОБА_1 та Пакистан з метою вирішення особистих проблем, мала намір потрапити до України, де на той час у неї проживав батьків брат та її брат.

Під біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про біженців" розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи на Закон України "Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" від 18.03.2004 р., суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.5 ст.4 ОСОБА_8 Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27.04.2004 р. - заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;

заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

В судовому засіданні позивачем не надано аргументованих та обґрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критеріїв про причини, з яких вона не може повернутися в країну своєї громадянської належності. Зважаючи на це та враховуючи інформацію, надану самою позивачкою, не підтверджується наявність умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року.

Відповідно до п.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН. особи, вимушені покинути країну походження в результаті

внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року.

Відповідно до пункту 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем особа повинна надати свідчення повністю обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за конвенційними ознаками. Громадянка ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага таких свідчень не падала.

У даному випадку, виходячи з вищенаведсного, позивачка не навела достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання с обґрунтованими. У зв'язку з тим. що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками вона не навела, аналіз матеріалів справи громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага свідчить, що її побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до певної соціальної групи с необгрунтованими.

Отже, оскільки відповідач управління міграційної служби в Закарпатській області діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, в тому числі Законом України "Про біженців", підстави для скасування його рішення та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 Ага до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СуддяОСОБА_9