Справа № 2-а-303/09
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-303/09 Головуючий у 1-й інстанції: Морозов О.Б.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до голови Хибалівської сільської ради про скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання прийняти нове рішення, -

В С Т А Н О В И ЛА :

Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 та вирішено скасувати рішення голови Хибалівської сільської ради про відмову у видачі свідоцтва про право власності на будинок № 103 по вул. Миру в с. Хибалівка Куликівського району та зобовязати відповідача прийняти рішення, на підставі якого видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться по вул. Миру, 103 в с. Хибалівка Куликівського району Чернігівської області та зареєстрованого у по господарській книзі Хибалівської сільської ради за № 408 замість непридатного для користування дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.01.2009 року за р. № 1-5.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржуваною постановою було вирішено питання, що стосується її прав та обовязків без залучення її до розгляду справи, просить скасувати постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2009 року та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову, виходячи з такого.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 1982 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстроване в реєстрі за № 1505, згідно з яким вона є спадкоємицею житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Хибалівка Куликівського району, які належали ОСОБА_4, померлій 24.11.1980 року.

У січні 2009 року позивач звернулася до комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Хибалівка на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.01.2009 р. за р. № 1-5, посвідченого державним нотаріальним архівом Чернігівської області.

14.01.2009 р. державним реєстратором комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»винесено рішення про відмову в реєстрації права власності на підставі того, що відсутні документи технічної інвентаризації обєкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації на в дублікаті свідоцтва про право на спадщину не зазначена адреса та опис нерухомого майна.

ОСОБА_3 звернулася до голови Хибалівської сільської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Миру, 103 в с. Хибалівка Куликівського району.

Рішенням Хибалівської сільської ради № 19 від 19.01.09 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що в погосподарських книгах Хибалівської сільської ради з 1980-2008 рр. власником даного будинку є ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, ухваливши рішення без дотримання вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, тобто не перевіривши чи прийняте оскаржуване рішення відповідача на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При постановленні рішення суд виходив з того, що рішення відповідача підлягає скасуванню як протиправне, посилаючись на п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зокрема, фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна.

Пунктом 6.2 зазначеного Тимчасового положення передбачено, що підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

Проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо підготовки документів для видачі свідоцтв про право власності комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», що свідчить, що при ухваленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення на підставі п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно не було досліджено питання реалізації зазначеного пункту Тимчасового положення, яка визначається пунктом 6.2.

Крім цього, судом першої інстанції при вирішенні даного спору було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення її до участі в розгляді справи з тих підстав, що рішення суду не може вплинути на права, свободи та обовязки цієї особи.

Зазначене обґрунтування суду першої інстанції спростовується матеріалами справи, а саме копією рішення Апеляційного суду Чернігівської області (а.с. 16-23), на яке, як на одну з підстав для задоволення вимог адміністративного позову посилається при прийнятті оскаржуваної постанов суд першої інстанції. Зазначеним рішення суду підтверджується, що між позивачем та апелянтом існує спір про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Миру, 103 в с. Хибалівка Куликівського району.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач не заперечував проти позову, що стало однією з підстав для задоволення вимог адміністративного позову судом першої інстанції.

Відповідно до 4. ст. 51 КАС України суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Отже, з наведеного вище вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що таке рішення стосується прав та обовязків та може порушити інтереси ОСОБА_2.

З системного аналізу ст.ст. 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими визначається порядок прийняття рішень радами та повноваження селищних, сільських, міських голів, та п. 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) випливає, що голова сільської ради, який є відповідачем по справі, не наділений повноваженнями приймати будь-які рішення одноособово, а тому покладення на нього обовязку прийняти рішення про видачу свідоцтва судом першої інстанції не може вважатися законним.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалено рішення без залучення всіх зацікавлених осіб до розгляду справи, при неповному зясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Апелянт в апеляційній скарзі просила скасувати постанову суду першої інстанції, відмовити у задоволенні адміністративного позову та закрити провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову повністю. При цьому, підстави для закриття провадження у справі згідно з вимогами ст. 157 КАС України відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 51, 198, 202, 205, 212, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2009 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді

Постанову у повному обсязі виготовлено 09 грудня 2010 року.