Справа № 2-а-655/09
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-655/09 Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А
Іменем України
"09" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій службових осіб щодо порушення строку забезпечення житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо порушення строку забезпечення позивача та членів його родини житлом.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в Збройних Силах України, звільнений з військової служби у запас на підставі п.п «б`п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (за станом здоров`я).

Згідно довідки № 1323 від 05.06.2008 р. позивач перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Київ з 06.02.1992 р. як звільнений ветеран військової служби, з категорією пільги позачерговий.

Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача не розповсюджуються п. 7 ст. 6 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з Реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» у зв`язку з тим, що останнього звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я і його звільнення не пов`язане з реформуванням Збройних Сил України та останній не відбув для проживання в іншу місцевість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" закріплено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 7 ст. 6 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з Реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей»(в редакції на час спірних правовідносин) першочергове, але не пізніше одного року після звільнення з військової служби або зі служби в органах внутрішніх справ і державній пожежній охороні та прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки, забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, або одноразове надання безвідсоткового кредиту на індивідуальне житлове (кооперативне) будівництво чи придбання житла з урахуванням встановленої законодавством норми жилої площі на сім`ю і погашенням його в повному розмірі за рахунок Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, інших центральних органів виконавчої влади, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також забезпечення земельними ділянками під забудову і право на їх безоплатне отримання у власність у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після звільнення не відбув для проживання в іншу місцевість, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана норма до спірних правовідносин не застосовується.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на п. 8 ст. 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

В даному випадку дана норма не підлягає застосуванню, оскільки позивача звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, а не у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, що надає йому право на позачергове одержання житлового приміщення за рахунок Міністерства Оборони України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», про що зроблений відповідний запис у витязі з Наказу командувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.06.2005 року про звільнення.

Порядок забезпечення жилою площею військовослужбовців визначено у пункті 45 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 з подальшими змінами, внесеними Кабінетом Міністрів України (далі Правила), де зазначено, що генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.

Згідно зі ст. 43 Житлового кодексу України та п. 38 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 з подальшими змінами, внесеними Кабінетом Міністрів України громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва та його порядковий номер на отримання житла за пільговою категорією 1532.

Відповідно до пояснень представника відповідача на даний час житлом забезпечуються військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку з 1992 року.

Згідно з п. 9 статті 12 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`позивач має право на позачергове забезпечення житлом з дотриманням черговості.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Виходячи з цього, колегія суддів не вбачає, що бездіяльністю відповідача порушуються права позивача, а тому адміністративний позов не може бути задоволений.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 09 грудня 2010 року.