Справа № 817/4540/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Київ К/800/51939/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Калашнікової О.В.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Рівненській області до Державного підприємства "Рівненський державний центр науки, інновацій та інформатизації" про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція в Рівненській області звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Рівненський державний центр науки, інновацій та інформатизації", в якому просила зобов'язати вчинити дії по забезпеченню виконання частини не виконаних вимог, направлених листом від 23.08.2014 р. №17-03-17/6148 про усунення виявлених ревізією порушень, а саме: пункту 4 - відобразити за даними бухгалтерського обліку дебіторську заборгованість за орендарями, щодо яких здійснено безпідставні витрати на оплату спожитих ними послуг електропостачання, та вжити заходів щодо забезпечення відшкодування орендарями вартості спожитих ними послуг теплопостачання на суму 12760,72 грн., у тому числі шляхом проведення претензійно-правової роботи. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті витрат сторонніх осіб, шкоду у порядку та в розмірі, встановленому ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року, у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фінансова інспекція в Рівненській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Рівненський державний центр науки, інновацій та інформатизації" за період з 01.01.2010 р. по 31.05.2013 р. За результатами ревізії складено акт від 14.08.2013 р. за № 17-03-06/61.

За наслідками ревізії Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області 23.08.2013 р. направлено на адресу позивача вимогу №17-03-17/6148 "Про усунення виявлених ревізією порушень".

В пункті 4 вимоги №17-03-17/6148 від 23.08.2013 р. зазначено, що в порушення вимог п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за № 27/4248, за рахунок коштів ЦНІІ фактично покрито витрати сторонніх юридичних та фізичних осіб - орендарів з оплати послуг теплопостачання на загальну суму 18156,77 грн., при відсутності дебіторської заборгованості на зазначену суму за вказані послуги в обліку ЦНІІ. Зазначене порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) ЦНІІ на вищевказану суму.

Зважаючи на викладене, необхідно відобразити за даними бухгалтерського обліку дебіторську заборгованість за орендарями, щодо яких здійснено безпідставні витрати на оплату спожитих ними послуг теплопостачання, та вжити заходів щодо відшкодування орендарями вартості спожитих ними послуг теплопостачання на суму 18156,77 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті витрат сторонніх осіб, шкоду в порядку та розмірі, встановленому ст.130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області відхилити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: