Справа № 826/4665/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ К/800/51272/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Амєліна С.Є., Ємельянової В.І., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку до Державної виконавчої служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія) звернулась з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача; скасувати постанови державного виконавця від 26 лютого та від 19 березня 2014 року про відкриття виконавчого провадження і стягнення з позивача виконавчого збору (далі - спірні постанови); зобов'язати ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що дії та спірні постанови відповідача не узгоджуються з вимогами закону, порушують права Комісії, а тому остання просила про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач, виносячи спірні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що постановою ДВС від 26 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, на підставі заяви Комісії від 14 січня 2014 року та виконавчого листа від 9 грудня 2013 року.

Державним виконавцем встановлено строк для самостійного виконання судового рішення до семи днів з моменту винесення постанови.

Постановою від 19 березня 2014 року, у зв'язку з ненаданням боржником документального підтвердження виконання судового рішення державним виконавцем розпочато його примусове виконання та стягнено з боржника виконавчий збір.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV, в редакції спірного періоду).

У відповідності до частин 1, 2 статті 25 вищевказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закон № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, за приписами частин 1, 3, 4 статті 31 Закон № 606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Зміст положень наведених правових норм, дає підстави колегії суддів для висновку, що державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 25 Закону № 606-ХІV.

У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 35 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

Законодавчо встановлена процедура поновлення строку добровільного виконання рішення не надає державному виконавцю право застосовувати заходи примусового виконання рішення у разі несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, як правильно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, копію спірної постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження одержано Комісією 3 березня 2014 року, тобто до закінчення строку, встановленого державним виконавцем для добровільного виконання виконавчого документу, однак дії, щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, на підставі якої видано виконавчий лист, позивачем не вчинено і не надано документального підтвердження її виконання.

За таких обставин, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору ґрунтуються на вимогах закону, а спірні постанови винесені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

Окрім цього, правильними є висновки судів про додержання стягувачем строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно виконавчого листа на підставі якого відповідачем відкрито виконавче провадження, судове рішення набрало законної сили 13 лютого 2013 року.

Вказаний виконавчий лист пред'явлено до виконання 14 січня 2014 року до Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного у м. Києві управління юстиції в межах річного строку, проте постановою від 12 лютого 2014 року стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав непідвідомчості пред'явлення виконавчого листа.

Статтею 23 Закону № 606-XIV передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, а тому суди правильно вказали на те, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем не пропущено і підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку усім обставинам справи, їх висновки ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Є. Амєлін

В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк