Справа № 2-а-371/10/2270/10
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2010-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-371/10/2270/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2010 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хорост-Плюс" до державної податкової інспекції у Ярмолинецькому районі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 31.12.2009,

В С Т А Н О В И В:

СТзОВ «Хорост - Плюс» звернулось до суду з адміністративним позовом до ДПІ в Ярмолинецькому районі про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 31 грудня 2009 року, яким визначене податкове зобовязання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 56339,0 грн. Спірне рішення прийняте відповідачем на підставі Акту №473/23/32878072 від 10 липня 2009 року про результати планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року.

Позивач вважає, що висновки, зроблені податковим органом за результатами перевірки, неправомірні і в податкової інспекції були відсутні законні підстави для винесення податкового повідомлення рішення. Зокрема, позивач зазначає, що посилання податкового органу на порушення п.4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини являється безпідставним, оскільки дана норма не передбачає нарахування будь-яких штрафних (фінансових) санкцій, а посилання на інший нормативний документ, згідно якого нараховані фінансові санкції, відсутнє. Поряд з цим, позивач наголошує, що навіть при здійсненні зафіксованих в Акті перевірки порушень пп.11.21 Закону України «Про податок на додану вартість» кошти було повністю перераховано на окремий рахунок в державному казначействі відповідно до п.4 Порядку. Позивач, також, не погоджується з висновками перевіряючих з приводу нікчемності договорів укладених між СТзОВ «Хорост-Плюс» та ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» мотивуючи це тим, що вказані правочини являються оспорюваними і оскільки рішення суду щодо визнання правочину недійсним відсутнє, то працівники податкової інспекції не мали законних підстав та повноважень визнавати їх недійсними.

На думку позивача, перевіряючі припустились невірного висновку з приводу того, що несплачений підприємством податок на додану вартість, внаслідок невірного формування податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави, оскільки податковий кредит сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних, які в свою чергу, ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» були включені до податкових зобовязань з податку на додану вартість та до валового доходу, а отже дохідна частина державного бюджету поповнилась в результаті проведення даної господарської операції.

СТзОВ «Хорост-Плюс» вважає, що висновки, викладені в Акті є необґрунтованими, однобічними та безпідставними, податкове повідомлення-рішення незаконним, а тому просить суд його скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд задоволити їх з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення на позовну заяву, зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення є правомірними, а висновки планової виїзної перевірки, на яких базується прийняте рішення, обґрунтованими. Представник ДПІ у Ярмолинецькому районі зазначив, що за результатами перевірки СТзОВ «Хорост-Плюс» встановлено порушення пп.7.4.3 п.7.4 ст.7, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7, пп.11.21, пп.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість». Зокрема, порушення виявились в тому, що позивачем до складу податкових зобовязань по Декларації №1 була включена інша продукція птахівництва (реалізація яєць), що не відноситься до видів продукції, які визначені пп.11.21 ст.11 Закону в сумі 1355570,0 грн.; при визначенні податкового кредиту не дотримано пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону та в порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сформовані з ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» в сумі 28347,94 грн.

Відповідач зазначає, що органами державної податкової служби шляхом здійснення документальних перевірок встановлюються факти нецільового використання сум акумульованих коштів податку на додану вартість, які залишаються у розпорядженні сільськогосподарських підприємств, а також факти не перерахування зазначених коштів на окремий рахунок та факти неперерахування до державного бюджету невикористаних станом на 01.03.2009 року коштів спец рахунку. За результатами розгляду матеріалів документальних виїзних перевірок застосовуються штрафні санкції у розмірі сум використаних не за цільовим призначенням акумульованих коштів податку на додану вартість та складається податкове повідомлення-рішення. Також, проведеною перевіркою не виявлено, а підприємством не надано актів приймання-передачі нафтопродуктів, реєстрів складського обліку, актів змішування нафтопродуктів, паспорта якості нафтопродуктів, а також встановлено відсутність товарно-транспортних накладних, що засвідчують транспортування нафтопродуктів від ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» до СТзОВ «Хорост-Плюс», що дає змогу вважати, що укладені між ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» з СТзОВ «Хорост-Плюс» правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків і являються в силу закону нікчемними.

На підставі вище викладеного, відповідач вважає, що позовні вимоги СТзОВ «Хорост-Плюс» є необґрунтованими, підстави для задоволення позову відсутні, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

СТзОВ «Хорост-Плюс» зареєстроване 19.03.2004 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради та з 11.02.2005 року рахується на податковому обліку в ДПІ у Ярмолинецькому районі як платник податків, зборів (обовязкових платежів). Основними видами діяльності підприємства є: розведення птиці; вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва; інші види оптової торгівлі; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно з продовольчим асортиментом; діяльність автомобільного вантажного транспорту; інші індивідуальні послуги.

Відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання ДПІ в Ярмолинецькому районі проведена планова виїзна перевірка СТзОВ «Хорост-Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007р. по 31.03.2009р. За результатами перевірки був складений Акт №473/23/32878072 від 10 липня 2009 року, яким встановлено порушення позивачем пп.7.4.3 п.7.4 ст.7, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7, пп.11.21, пп.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіряючими зроблено висновок, що на порушення пп.11.21 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон) позивачем до складу податкових зобовязань по Декларації №1 була включена інша продукція птахівництва (реалізація яєць), що не відноситься до видів продукції, які визначені вищевказаним пунктом Закону в сумі 1355570,0 грн. (в тому числі 2007р. 387488,0 грн., 2008р. 968082,0 грн.).

Відповідно до пп.11.21, пп.11.29 ст.11 Закону (які діяли до 01.012009р.) суми податку на додану вартість, що повністю залишалися у розпорядженні платників податку для цільового використання, підлягають перерахуванню на окремий рахунок. Сума податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та мясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва (абз.2 п.11.21 ст.11 Закону).

П.11.29 ст.11 Закону встановлено, що кошти податку на додану вартість, які підлягали перерахуванню до бюджету, залишалися в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовувалися ними для придбання матеріально технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони підлягають стягненню до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Відповідно до п.12 Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі (далі - Порядок) кошти, перераховані сільськогосподарськими підприємствами на окремий рахунок, використовуються ними для підтримки власного виробництва продукції тваринництва та птахівництва. У разі нецільового використання зазначені кошти підлягають стягненню до Державного бюджету відповідно до законодавства.

Згідно п.4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів) виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини кошти, не перераховані на окремий рахунок, також вважалися використаними не за цільовим призначенням і підлягали стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Судом встановлено, що в спірному податковому повідомленні рішення податкові органи здійснюють посилання на вищезазначений п.4 Порядку, однак цей пункт не передбачає нарахування будь - яких штрафних санкцій.

Щодо твердження податкової інспекції про нікчемність договорів укладених між СТзОВ «Хорост-Плюс» та ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При визначенні правочинів укладених між СТзОВ «Хорост-Плюс» та ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» нікчемними, ДПІ виходила з того, що оскільки підприємством позивача не надано актів приймання-передачі нафтопродуктів, реєстрів складського обліку, актів змішування нафтопродуктів, паспорта якості нафтопродуктів, а також встановлено відсутність товарно-транспортних накладних, що засвідчують транспортування нафтопродуктів від ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» до СТзОВ «Хорост-Плюс» (тобто має місце документування фактично не здійснених господарських операцій) це вчинялося з метою отримання підприємством податкової вигоди і, як наслідок, відбулося заволодіння державним майном. На думку перевіряючих, вказаний правочин вважається таким, що порушує публічний порядок.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, де зазначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, тобто письмових свідоцтв, що фіксують та підтверджують господарські операції (включаючи розпорядження та дозволи власника на їх проведення).

Суд вважає, що посадові особи відповідача припустились невірного висновку з приводу того, що не сплачений підприємством податок на додану вартість, внаслідок невірного формування податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави. Встановлено, що податковий кредит сформовано позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, які в свою чергу включенні ТзОВ «Транс-Нафта-Сервіс ЛТД» (яке є стороною договору) до податкових зобовязань з податку на додану вартість та до валового доходу, а отже дохідна частина державного бюджету поповнилась в результаті проведення даної господарської операції.

Поряд з цим, в акті перевірки вказано, що підприємством позивача не надано для перевірки первинних транспортних документів, які б засвідчували фактичне транспортування паливо мастильних матеріалів від постачальників до СТзОВ «Хорост - Плюс», однак суд не бере до уваги такі твердження податкової інспекції, оскільки позивачем в судовому засіданні предявлено належним чином оформлені копії накладних за березень квітень 2008 року.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що державною податковою інспекцією не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення рішення.

Керуючись Законом України «Про податок на додану вартість», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Цивільним кодексом України,

ст.ст.71, 86, 160, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ярмолинецькому районі Хмельницької області №/0 від 31.12.2009 року з вимогою сплати 56 339 грн. 00 коп.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2010 року

Суддя ОСОБА_1