Справа № 1320/2-868/10
Суддя: Бермес І. В.
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1320/2-868/10 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В. Я.
Провадження № 22-а/1390/27/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
Категорія 68 (10.3.1)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

Суддів: Шандри М.М., Мусіної Н.Л.

При секретарі: Гордій У.М.

Без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся 18.02.2010 р. до суду із позовом, в якому просив зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області нарахувати та виплатити в її користь невиплачене як дитині війни підвищення пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни ", шляхом підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2009 роках така допомога не виплачувалася, в той час як рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України, окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено норми Закону 2195, а відтак просив зобов'язати відповідача нарахувати невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки та три місяці 2009 року.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 31 березня 2009 року у розмірі встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В решті позовних вимог відмовлено. Відповідач дане рішення оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріально та процесуального права, просив скасувати рішення, та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі покликається на те, що законодавчо не вирішено величину мінімальної пенсії за віком, щодо застосування для обчислення підвищення пенсій особам, яким встановлений статус дітей війни. Також не внесені зміни в Закони України «Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки» в частині збільшення видатків для забезпечення державних соціальних гарантій, які були предметом розгляду в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах передбачених Законами України

«Про Державний бюджет України» на відповідний рік та в межах передбачених на це видатків.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, з клопотанням про відкладення справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАСУ здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно ч. 1 ст. 41 КАСУ.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону, а згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року відповідач був зобов'язаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому позовні вимоги за 2007 рік підлягають задоволенню за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, а за 2008 рік - з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Мотиви та доводи, наведені у апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а відсутність бюджетного фінансування, на яку покликається відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Оскільки в суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про застосування до спірних правовідносин річного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови з підстав пропуску позивачем такого строку.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін

Керуючись ч. 2 ст. 20 КАС України, Законом України від 02 грудня 2010 р. № 2748/УІ „Про внесення змін до розділу XII „Прикінцеві положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 211,212 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2010 року залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2010 року по справі № 2-868/10 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Сколівському районі Львівської області про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.В. Бермес

СУДДІ: Н.Л. Мусіна

ОСОБА_3