Справа № 1328/4752/12, 2а-1328/370/12
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 132005/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова на постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 15 червня 2012 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова (далі УПФУ в Шевченківському районі м. Львова) звернулось до суду з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області), яким просило скасувати постанову державного виконавця від 04.05.2012 року ВП № 32475117 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 15 червня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що виносячи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України і постанова винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, виконавчий лист містить всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» відомості, що виключає відкладення виконавчих дій.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що при її прийнятті судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що виконавчий лист, виданий 18.04.2012 року у справі № 2а- 928/2011, не відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер стягувача. Крім цього, у справі № 2а-928/11 від 18.04.2012 року Шевченківським районним судом м. Львова видано три виконавчих листи, за якими відкрито виконавчі провадження № 32474244, № 32475117, № 32475805, що суперечить вимогам ст. 258 КАС України, яка передбачає, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 04.05.2012 року державний виконавець Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32474244 з виконання виконавчого листа № 2а-928/2011, виданого 18.04.2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, яким Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова зобовязано зарахувати до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівникам прокуратури за час навчання ОСОБА_2 у військовому інституті Міністерства оборони СРСР, перейменованому у Військову академію економіки, фінансів і права на військово-юридичному факультеті (4 роки, 10 місяців, 21 день) як військову строкову службу, тобто з 1 серпня 1989 року по 22 червня 1994 року.

04.05.2012 року державний виконавець Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32475805 з виконання виконавчого листа № 2а-928/2011, виданого 18.04.2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, яким Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова зобовязано зарахувати період призначення ОСОБА_2 представником Генеральної прокуратури в українському миротворчому контингенті в ОСОБА_3 з 22.09.2004 року по 28.04.2005 року як пільговий, із розрахунку один місяць за три, тобто 1 рік 9 місяців 18 днів , при обчисленні періоду проходження військової служби для зарахування його до 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівникам прокуратури.

04.05.2012 року державний виконавець Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32475117 з виконання виконавчого листа № 2а-928/2011, виданого 18.04.2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, яким Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова зобовязано призначити і виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з дати подання ним заяви про призначення даного виду пенсії, тобто з 08.12.2010 року.

Відповідно до ч. 1, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 18 даного Закону, якою передбачено, що у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Відповідно до п. 3.6.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158, у разі, якщо після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження буде встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 19 «Про виконавче провадження», державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій у порядку установленому статтею 32 Закону, та негайно повідомляє стягувачу про необхідність звернутись до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність до вимог чинного законодавства.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2012 року ВП № 32475117 з виконання виконавчого листа № 2а-928/2011, виданого 18.04.2012 року з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відтак вважає, що державний виконавець був зобовязаний відмовити у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними з огляду на таке.

Приписами ч. 1 ст. 26 Закону визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; 7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами статті 18 цього Закону.

Виходячи з вищевикладеного, а також з системного аналізу приписів Закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що останній не містить такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження як наявність окремого виконавчого листа на окремий пункт резолютивної частини рішення суду.

Крім того, колегія суддів критично оцінює покликання апелянта на нереагування державним виконавцем на видачу трьох виконавчих листів за одним судовим рішенням, оскільки в жодному нормативно-правовому акті, і в Законі України «Про виконавче провадження» державному виконавцю не надано повноважень щодо контролю за дотриманням судами ст. 258 КАС України.

Поряд з тим, твердження апелянта про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому листі не зазначено ідентифікаційний номер стягувача, є безпідставним, оскільки відсутність даних про ідентифікаційні номер стягувача чи боржника може бути усунута в процесі виконавчого провадження без скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2011 року ВП№ 32475117 прийнята з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та відповідає принципам, передбаченим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова звернулося з адміністративним позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Органами державної виконавчої служби, згідно з ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній ОСОБА_3 Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі) не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, який є неналежним відповідачем у даному спорі, задоволенню не підлягає.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, але із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 15 червня 2012 року у справі № 1328/4752/12 за позовом Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 03.07.2015 року.