Справа № 2а-7897/09/1170
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2010 року Справа № 2а-7897/09/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагун А.В.;

при секретарі Джебко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді адміністративну справу за позовом Знамянської обєднаної державної податкової інспекції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,?

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2009 року Знамянська обєднана державна податкова інспекція (далі по тексту ? Знамянська ОДПІ) звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 М.) про стягнення податкового боргу в сумі 61 119,23 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що згідно акту перевірки №169/2/1710/НОМЕР_1 від 07.08.2009 року про результати документальної виїзної планової перевірки, встановлено порушенння п.1 ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів підприємницької діяльності п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість, в результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість за грудень 2008 року, січень, лютий, березень, квітень, травень і червень 2009 року. На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.08.2009 року, яким донараховано податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 61 119,23 грн. Рішення відповідачем не оскаржувалось, сума зобовязання до бюджету не сплачена.

У судове засідання представник позивача не з"явився. На адресу суду 17.02.10. надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представників ОДПІ.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав того, що кошти за реалізовану продукції надходили із запізненням, через що і відбулось неочікуване перевищення ліміту. Тому перевищення ліміту відбулось неумисно.

Заслухавши сторони, дослідивши у судовому засіданні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону України „Про систему оподаткування на платників податків і зборів (обовязкових платежів) покладено обовязок подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, повязані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно п.п. „а п.п. 4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), ? протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами податкове зобовязання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту ? адміністративного чи судового оскарження податкового повідомлення-рішення.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, згідно п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 вказаного Закону, визнається сумою податкового боргу платника.

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1. статті 3 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами активи платника податків, до яких вказаний Закон відносить кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання (пункт 1.7. статті 1 Закону), можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Судом встановлено, що в ході планової перевірки, результати якої викладено в акті від 07.08.2009 року №169/2/1710/НОМЕР_1, виявлено, що в порушення п. 1 ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів підприємницької діяльності п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість, перевищивши ліміт обсягу виручки від реалізації у IV кварталі 2008 року. Відповідач мала перейти на загальну систему оподаткування з I кварталу 2009 року, зокрема, до 20 грудня 2008 року зареєструвашись платником податку на додану вартість, за період з 1 грудня 2008 року по 30 червня 2009 року не визначила податкове зобовязання з податку на додану вартість з суми коштів від реалізації товарів, яка надійшла на банківський розрахунковий рахунок, в результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 39 952,82 грн., в тому числі за грудень 2008 року ? на суму 6 365,88 грн., за січень 2009 року на суму 7 673,08 грн., за лютий 2009 року ? 4 137,80 грн., за березень 2009 року ? 6 553,44 грн., за квітень 2009 року ? на суму 5 402,62 грн., за травень 2009 року ? 3 764,03 грн. та за червень 2009 року ? на суму 6 055,97 грн. (а.с.6-12).

Згідно п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, в порушення п.п. а) п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами позивач не подала декларації з податку на додану вартість за грудень 2008 року, січень, лютий, березень, квітень, травень і червень 2009 року.

Податковим повідомленням-рішенням №/0 від 07.08.2009 року визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 61 119,23грн., в тому числі 39 952,82 грн. основного платежу, 21 166,41 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В адміністративному чи судовому порядку вказане податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось.

Однак, згідно ст. ст. 1, 2 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва як фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

У відповідності до абз. 2 ст. 6 вказаного Указу суб'єкт малого підприємництва фізична особа-підприємець, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість.

Із зазначеного слідує, що платник податків, який перебуває на спрощеній системі і є платником єдиного податку має податковий статус, згідно якого він не зобовязаний нормами чинного законодавства сплачувати податок на додану вартість. При цьому, такий статус в даному звітному періоді (кварталі) не повязаний з сумою виручки.

Такий висновок суду підтверджується також тією обставиною, що ні положеннями Закону України „Про податок на додану вартість, ні Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не містять норм про підстави та порядок оподаткування податковими органами виручки (господарських операцій) суб'єктів підприємницької діяльності, які сплачують єдиний податок та перевищили у звітному періоді встановлений ліміт. Тим більше, перелічені нормативні акти не містять підстав для висновків податкового органу про переведення платника єдиного податку на загальну систему оподаткування з періоду, в якому встановлено перевищення ліміту.

За частиною 2 статті 5 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно з законодавством України. Проте, відповідальність осіб, що сплачують єдиний податок та перевищують обсяг реалізації законодавством не встановлена, у якості заходу відповідальності передбачений лише перехід з наступного звітного періоду на загальну систему оподаткування, який передбачений ч. 1 вказаної статті.

Таким чином, на фізичну особу-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку, законом не покладено обовязок оподатковувати суму перевищення ліміту за загальною системою оподаткування, у звітному періоді, у якому мало таке перевищення, зокрема визначати зобовязання з податку на додану вартість, в тому числі подавати податкову декларацію з податку на додану вартість.

Як слідує, з акту перевірки, протягом 2008 року відповідач перебувала на спрощеній системі оподаткування ? була платник єдиного податку, згідно свідоцтва про сплату єдиного серії Д №7113. Перевищення ліміту обсягу виручки мало місце у IV кварталі 2008 року, а тому протягом даного звітного періоду (кварталу) відповідач перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку і відповідно до абз. 2 ст. 6 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва не була платником податку на додану вартість, і не зобовязана була подавати декларацію з податку на додану вартість за грудень 2008 року. Отже, нарахування позивачем податкового зобовязання з податку на додану вартість за грудень 2008 року у сумі 6 365,88 грн. є протипраним, Відповідно, нарахування суми штрафних санкцій за заниження вказаного податкового зобовязання у сумі 3 182,94 (6 365,88 грн. : 2= 3 182,94 грн.) та за неподання декларації з податку на додану вартість за грудень 2008 року у сумі 170 грн. є також протиправним.

В іншій частині податкове повідомлення-рішення є законним і обґрунтованим, а тому сума в цій частині є податковим зобовязанням з податку на додану вартість 51 400,41 грн. (61 119,23 грн. 6 365,88 грн. (6 365,88 грн. : 2) 170 грн. = 51 400,41грн.)

Крім того, відповідачем здійснено платежі в рахунок погашення податкового боргу в сумі 11 11,23 грн., в підтвердження чого суду надано копію квитанції №4662/з314 від 17.08.2009 року (а.с. 32).

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1. статті 3 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами активи платника податків, до яких вказаний Закон відносить кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання (пункт 1.7. статті 1 Закону), можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у відповідача наявний податковий борг по податку на додану вартість у сумі 40 281,18 грн. (51 400,41. 1 111,23 грн. = 40 281,18 грн. ), який підлягає стягненню.

Згідно ч.4 ст.94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем ? фізична чи юридична особа, судові витрати, здійсненні позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,?

П О С Т А Н О В И В:

Позов Знамянської обєднаної державної податкової інспекції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання 27410, вул. Комсомольська, 30, селеще Знамянка, Кіровоградська область, на користь держави в особі Знамянської обєднаної державної податкової інспекції податковий борг в загальному розмірі 40 281,18 грн. (сорок тисяч двісті вісімдесят одна гривня вісімнадцять копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі проголошення вступної та резулятивної частин рішення, з дня складання постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі 15.03.2010.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2