Справа № 544/651/15-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. ПолтаваСправа № 544/651/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Управління державної казначейської служби України в Пирятинському районі Полтавської області
до відповідача ОСОБА_2
про стягнення з поновленого на роботі за рішенням суду працівника вихідної допомоги

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2015 року Управління державної казначейської служби України в Пирятинському районі Полтавської області (надалі Управління) звернулося до Пирятинського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2М.) про стягнення з поновленого на роботі за рішенням суду працівника вихідної допомоги.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Пирятинським районним судом Полтавської області прийнято рішення про передачу справи за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року справу прийнято до провадження.

20 липня 2015 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 2 529,82 грн на користь Управління.

В обґрунтування позовних вимог Управління зазначає, що в липні 2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів правління Управління на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у звязку зі скороченням штату. Рішеннями місцевих загальних судів ОСОБА_2 поновлено роботі в Управлінні на раніше займаній посаді, стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. У звязку з тим, що при винесенні рішень про сплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу попередніми судами проігноровано факт виплати працівникові при звільненні вихідної допомоги, Управління вказує на наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача виплаченої вихідної допомоги.

У судовому засіданні представник позивача вимоги адміністративного позову підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. В обґрунтування заперечень ОСОБА_2 стверджувала, що за більше ніж 2 місяці роботи у казначействі після поновлення на роботі за рішенням суду позивач не зробив жодної спроби стягнути з неї вихідну допомогу та не пропонував повернути її добровільно. Крім того, зазначала, що законами України не передбачено повернення вихідної допомоги, поновлення на роботі не призводить до втрати права на вихідну допомогу, виплачену в минулому, адже, звільнення фактично мало місце. Тому, за твердженням відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Управління від 31.07.2014 № 28-о ОСОБА_2 звільнено з посади провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів Управління на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25.09.2014 у справі № 544/1836/14-ц (а.с. 26-28) позов задоволено частково: поновлено ОСОБА_2 на роботі в Управлінні на посаді провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4 553,67 грн; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн; скасовано наказ Управління від 31.07.2014 № 28-0 про звільнення ОСОБА_2

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.10.2014 заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено, а саме: допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі в Управлінні на посаді провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів (а.с.64-65).

На виконання вищевказаних рішень суду Управлінням поновлено на роботі ОСОБА_2 з 07.10.2014, що підтверджується наказом від 06.10.2014 № 33-0 та записом у трудовій книжці (а.с.62-63).

Управління, не погодившись із рішеннями Пирятинського районного суду у Полтавській області від 25.09.2014 та 06.10.2014, звернулося до апеляційного суду Полтавської області з апеляційними скаргами про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційним судом Полтавської області ухвалою від 12.11.2014 у справі № 544/1836/14-ц (а.с. 29-30) апеляційні скарги Управління задоволені частково: рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25.09.2014 та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.10.2014 скасовані; провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в цивільному судочинстві.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.01.2015 у справі № 544/2596/14-а (а.с. 12-15) позов задоволено частково: визнано звільнення ОСОБА_2 з посади провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів Управління у звязку із скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 449,61 грн з відповідним відрахуванням обовязкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 у справі № 544/2596/14-а (а.с. 5-10) апеляційну скаргу Управління задоволено частково: постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.01.2015 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано звільнення ОСОБА_2 з посади провідного казначея відділу видатків та обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів Управління у звязку із скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 449,61 грн з відповідним відрахуванням обовязкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.04.2015 (а.с. 16-17) у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Управління на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 відмовлено.

З позовом у справі № 544/651/15-а Управління звернулося 21.04.2015, тобто після прийняття остаточної постанови Харківським апеляційним адміністративним судом від 17.03.2015 у справі № 544/2596/14-а та ухвали Вищим адміністративним судом України від 08.04.2015.

З урахуванням викладеного, спростовуються доводи відповідача щодо пропущення Управлінням строку звернення до суду з даним адміністративним позовом за статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

За твердженням позивача, судами всіх інстанцій при винесенні рішень не прийнято до уваги той факт, що у випадку поновлення на роботі працівника за рішенням суду, факт виплати працівникові при звільненні вихідної допомоги має враховуватися судом при винесенні рішення про сплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, зі змісту мотивувальної частини постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 вбачається, що стягнення з ОСОБА_2 вихідної допомоги при звільненні не є предметом справи № 544/2596/14-а і ці питання повинні вирішуватися поза межами вирішення спору в справі № 544/2596/14-а.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на приписи частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Статтею 44 Кодексу законів про працю України передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні. Так, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з довідкою Управління від 09.10.2014 № 03.1-26/363 позивачем нараховано та виплачено відповідачу в день звільнення (31.07.2014) вихідну допомогу в розмірі одного середнього місячного заробітку в сумі 2 529,82 грн (а.с. 11). Даний факт не заперечується ОСОБА_2

Таким чином, Управління виконало свій обовязок за статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Суд зазначає, що вихідна допомога це мінімальна матеріальна компенсація, яку гарантовано працівнику вказаною статтею Кодексу в разі його звільнення зі скороченням. За своєю природою, вихідна допомога є матеріальною допомогою, яка повинна забезпечити працівника засобами для існування до того, як він знайде нову роботу.

У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Разом з тим, факт виплати звільненій особі вихідної допомоги має значення для правильного вирішення вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Указане відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду України від 16.03.2011 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14367720).

Зі змісту мотивувальної частини постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 вбачається, що ОСОБА_2 звільнена з посади 01.08.2014 та поновлена на посаді з 07.10.2014; період вимушеного прогулу склав 2 місяці та 4 робочих днів у жовтні 2014 року; до стягнення з Управління на користь ОСОБА_2 належало 5 499,61 грн (2 529,82 х 2) + (2529,82/23 кількість робочих днів у жовтні 2014 року) х 4 (робочих днів вимушеного прогулу в жовтні).

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_2 було поновлено на роботі, виплачено середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.08.2014 по 07.10.2014, фактично право на працю зазначеної особи відновлено, а тому вихідна допомога, виплачена, як компенсація за звільнення, підлягає поверненню.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними і обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-11, 17, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління державної казначейської служби України в Пирятинському районі Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення з поновленого на роботі за рішенням суду працівника вихідної допомоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Управління державної казначейської служби України в Пирятинському районі Полтавської області () вихідну допомогу при звільненні у розмірі 2 529,82 грн (дві тисячі п'ятсот двадцять дев'ять гривень вісімдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27 липня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна