Справа № 2а-578/10/0770
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2010-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2010 рокум. Ужгород№ 2а-578/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі : головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Гошовській К.Г.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача : Управління міграційної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_3 головний спеціаліст юрисконсульт відділу у справах біженців (довіреність № 17-9-8 від 11.01.2010 року),

за участю перекладача : ОСОБА_4 (диплом серія АК № 36795961 від 30.06.2009року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 30.03.2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 2 квітня 2010 року.

Позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки, на його власну думку, при співбесіді з працівником Управління міграційної служби у Закарпатській області він навів переконливі факти переслідувань з боку органів влади Сомалійської Демократичної республіки, громадянином якої він є.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представниця відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, вказаних у письмових запереченнях.

Зокрема, у червні 2009 року у порядку ст.ст.9. 11 та 12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року, під час розгляду заяви про надання статусу біженця особи, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2, було встановлено, що документів які б посвідчували його особу немає, так як він виїхав з ОСОБА_5 на підставі підробленого закордонного паспорту, у якому була відкрита віза до Росії.

Під час співбесіди 02 червня 2009 року в управлінні міграційної служби у Закарпатській області, що зафіксовано в протоколі співбесіди, особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2, мала намір потрапити в Угорщину з метою отримати статус біженця в цій країні. Як видно з протоколу співбесіди вказана особа в країні громадянської належності не працювала, була на утриманні. Навчання не було можливості продовжити через відсутність необхідних коштів. Однією з причин виїзду з країни громадянської належності стали військові дії. які ведуться на території ОСОБА_5, а також переслідування з боку представників клану Хавійя. Зі слів позивача, у вересні 2007 року його було піддано побиттю представниками клану Хавійя. У даному випадку, виходячи з вищенаведеного, заявник не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до клану Шехаш є необґрунтованими. Прикладів особистого переслідування за конвенційними ознаками позивач не навів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що позивач 17 листопада 2008 року прибув в Україну та 19 травня 2009 року звернувся із заявою щодо набуття статусу біженця в Україні до управління міграційної служби у Закарпатській області через посадову особу Мукачівського прикордонного загону у порядку ст.9 Закону України "Про біженців" " N 2557 від 21 червня 2001 року. Під час співбесіди 02 червня 2009 року в управлінні міграційної служби у Закарпатській області, особа, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2, мала намір потрапити в Угорщину з метою отримати статус біженця в цій країні. Як видно з протоколу співбесіди вказана особа в країні громадянської належності не працювала, була на утриманні. Навчання не було можливості продовжити через відсутність необхідних коштів. Однією з причин виїзду з країни громадянської належності стали військові дії, які ведуться на території ОСОБА_5, а також переслідування з боку представників клану Хавійя.

Згідно абз.1 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до абз.6 ст.12 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно повідомлення управління міграційної служби у Закарпатській області за №17-9-97 від 03 червня 2009 року позивачеві відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, оскільки документів, які б засвідчували особу позивача та підтверджували б його належність до громадянства Сомалійської Демократичної Республіки не надано, позивач свідомо порушив правила перетину Державного кордону в Україну, прагнучи потрапити транзитом через територію України до Угорщини з метою звернення за статусом біженця, а згодом забрати до себе і свого батька, після прибуття на територію України позивач не звернувся відразу із заявою про надання статусу біженця в Україні, а тільки після того, як позивач був затриманим прикордонниками на території Угорщини та переданим на територію України.

Фактів переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, визначених абзацом другим статті 1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року позивачем не наведено (а.с. 8).

Під біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про біженців" розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи на Закон України "Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" від 18.03.2004 р., суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.5 ст.4 ОСОБА_6 Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27.04.2004 р. - заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

В судовому засіданні позивачем не надано аргументованих та обгрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критеріїв про причини, з яких вона не може повернутися в країну своєї громадянської належності. Зважаючи на це та враховуючи інформацію, надану самою позивачкою, не підтверджується наявність умов, передбачених абз.2 ст.1 Закону України "Про біженців" N 2557 від 21 червня 2001 року.

Відповідно до п.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН. особи, вимушені покинути країну походження в результаті

внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року.

Відповідно до інформаційного звіту по країні походження ОСОБА_5 від 24.02.2009 року, підготовленого МВС Великої Британії та Прикордонним Агентством Великої Британії пункт 20.12 Данська рада у справах біженців та Данська міграційна служба у своєму Звіті за результатами роботи Спільної місії з розслідування стану справ з правами людини та безпекою у центральній та південній частині ОСОБА_5, опублікованому у серпні 2007 року, відмітила різницю поглядів на захист клану:

"Міжнародна організація (А) пояснила, що в ОСОБА_5 відсутнє само по собі переслідування особи. Будь-який сомалієць має можливість мати безпеку в межах власного клану. Це справедливо навіть у тому разі, коли особа не має якоїсь близької рідні в країні. Скільки б особа не жила всередині традиційної області проживання клану, він або вона буде користуватись захистом: цього клану". |7е] (р29)

"Яссін вважає, що "клановість" в ОСОБА_5 перестала бути проблемою. Така ситуація виникла протягом останніх трьох чотирьох років. Ні одна особа не переслідувалась або була ціллю лише завдяки своїй клановій належності, і у принципі кожен чоловік або жінка можуть розраховувати на допомогу свого клану". [7с] (рЗО). У даному випадку, виходячи з вищенаведеного, заявник не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до клану Шехаш с необґрунтованими. Прикладів особистого переслідування за конвенційними ознаками позивач не навів.

Отже, оскільки відповідач управління міграційної служби в Закарпатській області діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, в тому числі Законом України "Про біженців", підстави для скасування його рішення та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання недійсним рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.