Справа № 2а-11811/09/2570
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

"16" грудня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В., Петрика І.Й.,

при секретарі судового засідання Тарнаруцькій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 737 грн. 50 коп., моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. та про зобовязання відповідача скасувати запис № 29 в її трудовій книжці, як недійсний і внести запис «звільнена із займаної посади за згодою сторін (п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про Працю України) з 18 червня 2009 року».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, а дії відповідача правомірними.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду погоджується з даним висновком, проте вважає, що слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваної постанови посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала в Головному управлінні агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації, мала десятий ранг державного службовця. Наказом начальника головного управління від 14 січня 2009 року № 2-к ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади за угодою сторін. Остаточний розрахунок з позивачем, крім відшкодування коштів за відрядження, відповідачем проведено 02 лютого 2009 року, кошти за відрядження у сумі 215 грн. позивачу виплачено 18 червня 2009 року.

З наведеного випливає, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми у розмірі 14 737 грн. 50 коп. не є співмірними із сумою заборгованості.

Згідно ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено та доводами апеляції не спростовано того факту, що заборгованість перед позивачем з виплати коштів при звільненні виникла у звязку з обмеженим фінансуванням відповідача, який фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, вини власника або уповноваженого ним органу щодо несвоєчасної сплати звільненому працівникові коштів за відрядження у сумі 215 грн. не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав обовязок щодо доказування правомірності своїх дій.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та судом апеляційної інстанції відхиляються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 201, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2009 року змінити в мотивувальній частині.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі (стаття 212 КАС України).

Головуючий суддя

Судді

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2010 року.