Справа № 817/1601/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1601/15

15 липня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14.04.2015 року №, №, рішення від 14.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги від 31.03.2015 року №Ф-09 про сплату боргу (недоїмки).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки позивача було виявлено порушення нею вимог законодавства внаслідок включення до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість коштів по операціях, які відповідач вважає не пов'язаними з господарською діяльністю. Представник позивача вказує на безпідставність зазначених висновків контролюючого органу, наголошує, що дані податкового та бухгалтерського обліку формувались фізичною особою-підприємцем на основі реального здійснення товарних господарських операцій. Зазначив, що придбані товари в подальшому були частково реалізовані наступним покупцям, а частково віднесені до залишків, які зберігаються на товарному складі фізичної особи-підприємця.

З цих підстав просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час документальної перевірки позивача контролюючим органом виявлено порушення останнім ст. 138, п. 164.1, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 198.2 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яке полягало у завищенні витрат та заниженні податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження об'єктів оподаткування податком на доходи фізичних осіб, податком на додану вартість та бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідач вбачає причину наведених порушень у неправомірному включенні позивачем до складу витрат та податкового кредиту вартості товарів та сум ПДВ, сплачених у їх складі, не пов'язаних з господарською діяльністю.

З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, є платником податку на додану вартість та здійснює господарську діяльність за основним видом КВЕД 46.73 "Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічних обладнанням" (т. 1 а.с. 27-29).

З 11.03.2015 року ОСОБА_4 24.03.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_4 щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої складено акт від 31.03.2015 року №31//17-16-17-01-19 (т. 1 а.с. 36-63).

На підставі матеріалів перевірки контролюючим органом прийнято:

-податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18941,25 грн., в тому числі 15153,00 грн. за основним платежем, 3788,25 грн. за штрафними санкціями;

-податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 14205,95 грн., в тому числі 11364,76 грн. за основним платежем, 2841,19 грн. за штрафними санкціями;

-рішення від 14.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 1217,18 грн.;

-вимогу від 31.03.2015 року №Ф-09 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 12523,24 грн. (т. 1 а.с. 12-15).

В основу рішень покладено висновки про порушення платником податків вимог:

-ст. 138, п. 164.1, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат на 75765,00 грн., а саме за 2013 рік на суму 72842,69 грн., за 2014 рік на суму 2922,31 грн., що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб на суму 11364,76 грн., а саме за 2013 рік на 10926,41 грн., за 2014 рік на 438,35 грн.;

-п. 198.2 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 15153,00 грн., а саме за січень 2013 року на 210,00 грн., за лютий 2013 року на 473,00 грн., за липень 2013 року на 1698,00 грн., за вересень 2013 року на 655,00 грн., за жовтень 2013 року на 2465,00 грн., за листопад 2013 року на 8232,00 грн., за липень 2014 року на 585,00 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яке полягало у заниженні бази нарахування єдиного внеску на суму 12523,24 грн., а саме за 2013 рік на 11820,44 грн., за 2014 рік на 702,80 грн.

Підставою для вказаних висновків стали твердження відповідача про неправомірне включення позивачем до складу витрат та податкового кредиту вартості товарів та сум ПДВ, сплачених у їх складі, не пов'язаних з господарською діяльністю.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктами 177.2-177.3 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються, в тому числі, за пунктом 138.4 статті 138 цього Кодексу та інших витрат, крім витрат, визначених у пункті 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку і інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За змістом пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податком на прибуток підприємств на суму понесених витрат та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є правомірними виключно за умови реального понесення цих витрат та сплати сум ПДВ у процесі здійснення господарської діяльності платником податків, а також реальність цих операції та наявність первинних документів (податкових накладних), що містять достовірні відомості про їх обсяг і зміст.

Досліджуючи відповідність сформованих позивачем витрат та податкового кредиту за операціями, описаними в актів перевірки, наведеним вимогам, судом з'ясовано наступне.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 придбано у ряду контрагентів, товари:

-камін електричний BLT-999 A-2, камінну сітку, камінний набір вартістю 1262,00 грн., в тому числі ПДВ 210,33 грн., що підтверджується видатковою накладною №Рнк/RV-0000197 від 11.01.2013 року та податковою накладною №292/022 від 10.01.2013 року, виписаними ТОВ "Епіцентр К";

-верстат токарний по дереву MCF 1440, верстат свердлильний EINHELL SB 401/1 вартістю 2836,64 грн., в тому числі ПДВ 472,77 грн., що підтверджується видатковою накладною №Рнк/RV-0001482 від 16.02.2013 року та податковою накладною №2412/022 від 15.02.2013 року, виписаними ТОВ "Епіцентр К";

-плити пінополістирольні псб-с35-4 вартістю 1386,00 грн., в тому числі ПДВ 231,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №597 від 22.05.2013 року та податковою накладною №1038 від 21.05.2013 року, виписаними ТОВ "Ферозіт";

-плити теплоізоляційні ISOVAT 135 вартістю 3797,51 грн., в тому числі ПДВ 632,92 грн., що підтверджується видатковою накладною №МХ-0002792 від 29.05.2013 року та податковою накладною №504 від 29.05.2013 року, виписаними ПП "Будіндустріяресурс";

-радіатори THERMOPLUS Classic-22 вартістю 10013,38 грн., в тому числі ПДВ 1668,90 грн., що підтверджується видатковою накладною №ТЕХ-000712 від 19.06.2013 року та податковими накладними №111/1 від 13.06.2013 року, №134/1 від 19.06.2013 року, виписаними ТОВ "Технопласт";

-плити теплоізоляційні ISOVAT вартістю 344,99 грн., в тому числі ПДВ 57,49 грн., що підтверджується податковою накладною №7 від 01.08.2013 року, виписаною ПП "Будіндустріяресурс";

-плити пінополістирольні вартістю 3586,09 грн., в тому числі ПДВ 597,68 грн., що підтверджується податковою накладною №271 від 21.08.2013 року, виписаною ТОВ "Ізотерм-С";

-плити пінополістирольні вартістю 7276,28 грн., в тому числі ПДВ 1212,71 грн., що підтверджується податковою накладною №116 від 09.09.2013 року, виписаною ТОВ "Ізотерм-С";

-суху будівельну суміш "Століт-С" вартістю 3380,00 грн., в тому числі ПДВ 563,33 грн., що підтверджується податковою накладною №129 від 10.09.2013 року, виписаною ТОВ "Ізотерм-С";

-плити пінополістирольні вартістю 1567,52 грн., в тому числі ПДВ 261,25 грн., що підтверджується податковою накладною №224 від 16.09.2013 року, виписаною ТОВ "Ізотерм-С";

-штукатурку короїд DUO TOP вартістю 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн., що підтверджується податковою накладною №395 від 19.09.2013 року, виписаною ПП "Будіндустріяресурс";

-суху будівельну суміш "Століт-С", сітку вартістю 1698,00 грн., в тому числі ПДВ 283,00 грн., що підтверджується податковою накладною №320 від 23.09.2013 року, виписаною ТОВ "Ізотерм-С";

-плити мінераловатні Фасад вартістю 49391,68 грн., в тому числі ПДВ 8231,95 грн., що підтверджується видатковою накладною №7 від 24.09.2013 року та податковою накладною №6 від 24.09.2013 року, виписаними ТОВ "Волтекс-Буд";

-шифер вартістю 1830,00 грн., в тому числі ПДВ 305,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №25 від 07.05.2014 року та податковими накладними №111/1, №134/1 від 13.06.2013 року, виписаними ТОВ "Технопласт";

-шифер вартістю 1830,00 грн., в тому числі ПДВ 305,00 грн., що підтверджується податковою накладною №4 від 26.05.2014 року, виписаною ТОВ-фірмою "Західбудкомлект";

-шифер вартістю 640,00 грн., в тому числі ПДВ 106,67 грн., що підтверджується податковою накладною №2 від 17.06.2014 року, виписаною ТОВ-фірмою "Західбудкомлект".

Витрати у сумі 75765,00 грн. позивачем включено до складу витрат, пов'язаних з отриманням доходів, в тому числі за 2013 рік на суму 72842,69 грн., за 2014 рік на суму 2922,31 грн., суми ПДВ, сплачені у вартості товарів до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2013 року на 210,00 грн., за лютий 2013 року на 473,00 грн., за липень 2013 року на 1698,00 грн., за вересень 2013 року на 655,00 грн., за жовтень 2013 року на 2465,00 грн., за листопад 2013 року на 8232,00 грн., за липень 2014 року на 585,00 грн. (т. 1 а.с. 30-35, 43-44, 64-118, 231-250, т. 2 а.с. 1-102).

Придбані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 товари в подальшому було частково реалізовано наступним контрагентам, що підтверджується відповідними видатковими і податковими накладними (т. 1 а.с. 121-224).

Вказані обставини відповідачем не враховано, хоча первинні бухгалтерські документи на підтвердження названих господарських операцій було надано ревізорам в ході перевірки. З цих підстав суд не приймає до уваги покликання представника відповідча на відсутність окремих товарів на складі станом на 31.12.2014 року (т. 2, а.с.123-125). Представник відповідача не вказав які саме товари відсутні у залишках на складі, в якій сумі (щодо вказаних товарів) позивач неправомірно сформував витрати тощо. Відтак, виокремити суму завищення позивачем горошових зобовязань у вказаній частині не вбачається за можливе.

Таким чином, наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується правомірність формування позивачем витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок придбання вказаних товарів.

В силу вимог пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

За змістом ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Як закріплено частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи ту обставину, що судом встановлено правомірність формування позивачем витрат, донарахування йому контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також застосування штрафних санкцій є безпідставним та необґрунтованим.

За наведених обставин, податкові повідомлення-рішення від 14.04.2015 року №, №, рішення від 14.04.2015 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом ДФС або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога від 31.03.2015 року №Ф-09 про сплату боргу (недоїмки) є неправомірними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 94 Кодекс адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь позивача із Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області № Ф-09 від 31.03.2015, податкові повідомлення-рішення від 14.04.2015 №№ та НОМЕР_1, рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.04.2015.

Присудити на користь позивача Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.