Справа № 758/8192/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 липня 2015 року м. Київ К/800/33738/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Смокович М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо невиконання судового рішення по виконавчому провадженню ВП № 31288873 за виконавчим листом у справі № 2-а-1074/11 від 01 лютого 2012 року неправомірною.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року в частині відмови у позові про зобов'язання начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії, та прийняти нове рішення, яким справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві з лютого 2012 року перебуває виконавчий лист у справі № 2а-1074/11, виданий Подільським районним судом міста Києва від 01.02.2012 року, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва здійснити перерахунок та виплату позивачу,починаючи з 26 січня 2011 року пенсію відповідно до вимог статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком та відповідно до вимог ст. 54 даного закону із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком.

Однак, вищезазначене судове рішення не виконано.

Згідно із частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи зазначені обставини, судами попередніх інстанцій визнано незаконною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві та начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо невиконання судового рішення.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій враховано Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" п. 6-7 Прикінцевих положень Кабінету Міністрів України надано право у 2014 році встановлювати розміри соціальних виплат, в тому числі відповідно до статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказана норма набула чинності з 03 серпня 2014 року у зв'язку із вступом в законну силу Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"" від 31 липня 2014 року.

Так, виконання рішення про стягнення коштів, передбачених для здійснення компенсаційних виплат постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян, здійснюється за рахунок і в межах відповідних бюджетних асигнувань на поточний рік та за наявності на відповідному реєстраційному рахунку коштів з відповідними кодами бюджетної класифікації в порядку їх календарного надходження.

Отже, фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться в межах коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на відповідні роки, свідчить про те, що виконання Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повністю залежить від фінансування ресурсів державного бюджету.

Проте, відповідно до частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть на себе зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись частинами 5, 6 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, начальника Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого

адміністративного суду України М.І. Смокович

Суддя М.І. Смокович