Справа № 804/5438/15
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 р. Справа № 804/5438/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Серьогіної О.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Дніпрохим» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на ст. ст. 52, 53, 54, 55, 57 Митного кодексу України порушенням відповідачем вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваного рішення. При цьому позивач зазначає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товару є незаконним, оскільки позивач правильно визначив митну вартість імпортованих товарів поліетилену високого тиску 1170,52 Євро/тн., тоді як відповідач безпідставно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом та незаконно застосував резервний метод і визначив митну вартість у сумі 1386,6 Євро/тн.
У судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити у звязку з його необґрунтованістю.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 02.12.2014р. року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці з митною декларацією № 110070000/2014/314592 для здійснення митного оформлення товару поліетилен високого тиску (низької щільності) в первинній формі, гранульований нелінійний, без вмісту сополімерів і домішок, а також прищеплених блок-сополімерів в своєму складі з питомою густиною 0,920-0,923 г/куб.см. Марка Sabic LDPE 2100TN00». Митна вартість товару була заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) - 1170,52 Євро/тн. Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товар позивачем при здійсненні митного оформлення були надані наступні документи: картка обліку; СMR від 28.11.2014р.; довідка про транспорті витрати від 28.11.2014р.; заявки на перевезення від 25.11.2014р.; інвойси; контракт SABIC-PM/6213 від 01.01.2013р. з додатками 1,12,2,4,5: договір про надання послуг митного брокера; договір на перевезення; сертифікати про походження; сертифікати якості; копії митних декларацій країни відправлення.
Посадовою особою Дніпропетровської митниці відповідно до п.4.1 ст.54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі використаних при обчисленні митної вартості. В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме: копії митних декларації країни відправлення мають інформацію про транспортний засіб, вагові характеристики товару та кількість місць, що відповідають заявленому декларантом в МД, але вартість товару відрізняється від заявленої у поданій до митному оформлення та зазначеній у товаросупровідних та товарно-транспортних документах. Враховуючи вищезазначене декларанта зобовязано, згідно вимог ст. 53 Митного кодексу України, протягом 10 календарних днів надати (за наявності) наступні документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертизи організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; розрахунок ціни (калькуляції); банківські платіжні документи.
Листом від 03.12.2014р. за вих. №03/2014р. ТОВ «Дніпрохим» надано розяснення стосовно додаткових документів, а саме: стосовно каталогів, специфікацій, прейскурантів (прас-листи) виробника товару: надано лист від 24.11.2014р. від продавця стосовно прайс-листа, каталоги не надано, оскільки вони не містять цін, тому не можуть вплинути на формування митної вартості; стосовно висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертизи організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини: надано інформацію біржових організацій ICIS Polyethylene (Europe) від 21.11.2014р.; стосовно розрахунку ціни (калькуляцію): надано лист від 03.12.2014р. від продавця стосовно розрахунку ціни; стосовно банківських платіжних документів: банківські платіжні документи, що підтверджують 100% оплату товару відповідають умовам Договору SABIC-PM/6213 від 01.01.2013р., Додатковій угоді №12 від 05.11.2014р. та були надані разом з поданням електронної митної декларації, додаткові платежі умовами договору не передбачені та позивачем не здійснювались.
Також, листом від 05.12.2014р. №05/123 повідомлено митницю про неможливість надання інших документів впродовж 10 днів у звязку з тим, що до митного органу був наданий вичерпний перелік для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
У відповідності з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідності зі ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Як вбачається із змісту контракту SABIC-PM/6213 від 01.01.2013р., укладеного між ТОВ «Днепрохім» та Компанією SABIC SALES EUROPE B.V, що був наданий позивачем при митному оформленні товару, предметом цього контракту є те, що кожна поставка або серія поставок здійснюватиметься на підставі додаткових угод, у яких визначається найменування, артикул, асортимент, кількість товарів, ціна товарів за одиницю, загальна вартість замовлених товарів, термін та умови поставки і оплати товарів, а також інші умови. До митного оформлення було надано Додаткову угоду №12 від 05.11.2014р. в якій зазначено про надання Компанією SABIC SALES EUROPE B.V. знижці в сумі 430,00 Євро. Надані позивачем копії митних декларації країни відправлення мають інформацію про транспортний засіб, вагові характеристики товару та кількість місць, що відповідають заявленому декларантом в МД, але вартість товару відрізняється від заявленої у поданій до митному оформлення та зазначеній у товаросупровідних та товарно-транспортних документах.
За таких обставин, у відповідача, на думку суду, обґрунтовано виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару з застосуванням методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту.
У відповідності зі ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
В свою чергу ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів.
Тому у суду немає підстав для того, щоб підміняти митний орган, визначаючи інший метод обчислення митної вартості.
Таку правову позицію сформулював Верховний Суд України в Постанові від 17.12.2013р. у справі № 21-439а13.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів було винесено у відповідності з вимогами чинного законодавстві, доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що рішення прийнято на користь субєкта владних повноважень, у звязку з чим судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з державного бюджету відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
В то же час, у відповідності до вимог ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. З огляду на те, що позивачем під час подання позову майнового характеру було сплачено судовий збір у розмірі 255,78 грн. та суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, тому слід стягнути з позивача решту судового збору у розмірі 1571,22 грн.
Керуючись ст. 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Дніпрохим» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Дніпрохим» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1571,22грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3