Справа № 802/1000/15-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1000/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

21 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Майданюк Я.Л.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Бойка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову. відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11.09.2014 року ОСОБА_5 звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться на території Бохоницької сільської ради (а.с. 87).

Листом Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 31-2-0.3-8778/2-14 від 09.10.2014 року у наданні вказаного дозволу було відмовлено.

Позивач оскаржив вказане рішення до суду. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2014 року у справі № 802/3946/14-а, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано лист-відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 09.10.2014 року № 31-2-0.3-8778/2-14 та зобов'язано Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 11.09.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га на території Бохоницької сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення у власність (кадастровий номер НОМЕР_1 на кадастровому плані з каталогом координат, масштабом 1:2500 позначена як ділянка № 1) із врахуванням висновків суду у даній справі.

27.01.2015 року Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області винесено наказ № 2-238/15-15-СГ, яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,500 га на території Бохоницької сільської ради із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення до межі прибережної захисної суми для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18).

28.01.2015 року між позивачем ОСОБА_5 та ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" укладено договір № 26ПВ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 22-24).

17.02.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради позивач подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства, до якого долучив проект землеустрою (технічна документація) та копію витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 99).

Листами від 16.03.2015 року № 31-2-0.3-5006/2-15 Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило ОСОБА_5 про те, що розгляд його клопотання триває, проводиться збір необхідної інформації і про остаточні результати заявника буде повідомлено додатково (а.с. 105).

Листом за № 31-2-0.3-7031/2-15 від 07.04.2015 року Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило позивача, що у документації не враховано рекомендації Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації, а саме на картографічних матеріалах не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Крім того, по всій довжині запроектованої земельної ділянки проходить 10-кіловатна лінія електропередач, а тому проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач. Також земельна ділянка відводиться за рахунок пасовища, яке розташоване поряд з населеним пунктом. Отже, з метою уникнення соціальної напруги заявнику рекомендовано звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання цієї земельної ділянки у власність. Після доопрацювання проектна документація може бути по суті розглянута Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області (а.с. 106).

Не погодившись із вищевказаною відмовою у затвердженні проекту землеустрою, позивач ОСОБА_5 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не дотримався строків надання відповіді на заяву позивача, а оскаржувана відмова є необґрунтованою.

Водночас, суд першої інстанції враховує, що не можуть вважатися обґрунтованими доводи позивача про те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність оформлений належним чином і жодних перешкод для його затвердження відповідачем не існує. Крім того, суд не може втручатись у виключну компетенцію відповідача щодо вирішення питань затвердження проекту землеустрою. Тому, позивачеві було відмовлено у задоволенні вимоги щодо зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в термін, передбачений чинним законодавством, та надати позивачу земельну ділянку у власність.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Встановлено, що відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, до якого повинен був звернутись позивач для отримання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, є Головне управління Держземагенства у Вінницькій області.

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно матеріалів справи, позивач 17.02.2015 року подав клопотання про затвердження проекту землеустрою , до якого долучив проект землеустрою (технічну документацію) та копію витягу з Державного земельного кадастру.

Разом з цим, Головне управління Держземагенства у Вінницькій області відповідь на клопотання ОСОБА_5 надало лише 07.04.2015 року в лисі за № 31-2-0.3-7031/2-15 від 07.04.2015 року, при цьому необхідності у здійсненні обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації щодо спірної земельної ділянки не було.

Таким чином, є протиправними дії Головного управління Держземагенства у Вінницькій області в частині порушення строків розгляду вказаного клопотання ОСОБА_5 від 17.02.2015 року.

Посилання позивача на порушення відповідачем також вимог Закону України "Про звернення громадян" в цій частині є безпідставними. В даному випадку норми Земельного кодексу України є спеціальними до загальних норм Закону України "Про звернення громадян", тому строки розгляду вказаного клопотання регулюються Земельним кодексом України, отже про порушення строків, визначених в Законі України "Про звернення громадян", не може йти мова.

Встановлено, що в якості підстав для відмови позивачеві в затвердженні проекту землеустрою, згідно листа за № 31-2-0.3-7031/2-15 від 07.04.2015 року, відповідач навів наступні обставини:

1) у документації не враховано рекомендації Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації, а саме на картографічних матеріалах не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг;

2) по всій довжині запроектованої земельної ділянки проходить 10-кіловатна лінія електропередач, а тому проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач

3) земельна ділянка відводиться за рахунок пасовища, яке розташоване поряд з населеним пунктом. Отже, з метою уникнення соціальної напруги заявнику рекомендовано звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання цієї земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України прибережні захисні смуги відносять до земель водного фонду.

Частиною 1 статті 61 ЗК України також передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Згідно пояснювальної записки до Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області та пункту 15 висновку управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області № 50-14.168 від 11.02.2015 року, що міститься у Проекті землеустрою, спірна земельна ділянка межує з визначеною прибережною захисною смугою водного об'єкта - річки Південний Буг.

Встановлено, що на замовлення позивача ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" виготовлено три примірники проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які однак містять розбіжності у відображенні лінії прибережної захисної смуги на експлікації земельних угідь.

В першому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) міститься посилання на ПЗС річки Південний Буг, однак схематично не відображено її ширину та фактичне розташування (а.с. 178).

У другому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс", на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) нанесено напис "Довжина ПЗС 100, кут нахилу 1,25". При цьому зі схематичного зображення розташування земельної ділянки та ПЗС вбачається накладання прибережної захисної смуги річки Південний Буг на спірну земельну ділянку. Крім того, схематично не відображено ширини такої прибережної захисної смуги (а.с. 142).

У третьому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для замовника ОСОБА_5, на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) нанесено напис "Довжина ПЗС 100, кут нахилу 1,25" та графічно відображено ширину прибережної захисної смуги, однак така накладається на річку Південний Буг (а.с. 65).

Слід звернути увагу на те, що картографічні матеріали у трьох примірниках проекту землеустрою були погоджені із начальником управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області.

Враховуючи те, що перші два примірники проекту землеустрою знаходились в управлінні Держземагенства у Вінницькому районі та у розробника технічної документації - ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс", а отже не могли надаватися позивачем разом з клопотанням від 17.02.2015 року, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що він подав третій примірник проекту землеустрою із відображенням графічної інформації про ПЗС.

Отже, є безпідставними доводи відповідача про неврахування рекомендацій Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації щодо відображення на картографічних матеріалах ширини ПЗС. Водночас, доводи позивача про те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність оформлений належним чином, теж не можуть вважатись обґрунтованими. У картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь), які наявні в третьому примірнику проекту землеустрою, містяться неточності щодо відображення ширини ПЗС, оскільки така смуга графічно накладається на річку Південний Буг, а інші примірники цього ж проекту землеустрою містять розбіжності у відображенні лінії прибережної захисної смуги.

Стосовно посилань на відсутність погодження проекту з підприємством власником лінійних споруд електропередач, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч. 2 ст. 186-1 ЗК України).

В окремих випадках, визначених ч.3 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується із органами виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, у сфері охорони культурної спадщини, у сфері лісового господарства, у сфері розвитку водного господарства.

Суд враховує, що перелік органів виконавчої влади, які погоджують проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним та в ньому відсутні підприємства власники лінійних споруд електропередач законом. Отже, погодження проекту землеустрою з останніми не вимагається.

Відповідач в обґрунтування власної позиції посилається на п.23 Правила охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року (далі - Правила), згідно якого контроль за виконанням правил здійснюється енергопідприємствами. Однак, згідно даної норми не вбачається обов'язку окремих осіб погоджувати проектну документацію із землеустрою із енергопідприємствами.

Водночас, відповідно до п. 4 Правил у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів до збереження зазначених об'єктів.

Частиною 1 статті 110 ЗК України визначено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

Обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження (ч. 1 ст. 111 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 111 ЗК України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру (ч. 5 ст. 111 ЗК України).

Документацією із землеустрою спірної земельної ділянки передбачено та графічно відображено обмеження у використанні, що пов'язані з охоронною зоною об'єкта енергетичної системи.

Разом з цим, Земельний кодекс України, встановлюючи певні обмеження у використанні земель з охоронними зонами (в тому числі вздовж ліній зв'язку, електропередачі), не встановлює заборони щодо можливості передачі таких земель у власність.

Отже, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою з підстав необхідності його погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач визнається судом неправомірною.

Відповідач також зазначає, що земельна ділянка відводиться за рахунок пасовища, яке розташоване поряд з населеним пунктом. До органів влади різних рівнів надходять чисельні скарги жителів сільської місцевості на дії центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів в частині передачі у власність або користування пасовищ, на яких випасалась худоба. У зв'язку з цим та враховуючи рішення обласної комісії з питань надання земельних ділянок державної власності фізичним та юридичним особам від 31.03.2015 року відповідачем рекомендовано ОСОБА_5 звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання спірної земельної ділянки у власність.

Колегія суддів вважає, що дані обставини не можуть бути перешкодою в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, чинним законодавством не передбачено погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з органами місцевого самоврядування, а рішення обласної комісії з питань надання земельних ділянок державної власності фізичним та юридичним особам від 31.03.2015 року має рекомендаційних характер та не може вважатись законною підставою для направлення проекту землеустрою на доопрацювання.

Помилковими є також і посилання відповідача на положення статті 48 Закону України "Про землеустрій", адже вони стосуються проведення землеустрою на загальнодержавному та регіональному рівнях (Розділ IV вказаного Закону), а отже не мають відношення до проекту, поданого на затвердження позивачем.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області протиправно відмовило ОСОБА_5 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,30 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 липня 2015 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.