Справа № 22622/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2011 р. Справа № 2а-1856/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Коршуна А.О. Панченко О.М. ,

при секретарі Федоровій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», про визнання незаконними результатів конкурсу,

у с т а н о в и л а:

27 травня 2010 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання незаконними результатів конкурсу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проведення конкурсу з організації перевезень пасажирів за маршрутом «Світловодськ Кіровоград», учасником якого він був, Кіровоградська обласна державна адміністрація не взяла до уваги недостовірність відомостей, наданих ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», щодо наявності у останнього власної матеріально-технічної бази для забезпечення виконання передрейсового технічного огляду транспортних засобів, проведення ТО-1, ТО-2 та ремонтних робіт. Таким чином, за результатами конкурсу ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України»було оголошено переможцем, що, на думку позивача, суперечить чинному законодавству. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання незаконними результатів конкурсу в частині визнання переможцем ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України»(т. 1 а.с.а.с. 6 8).

16 червня 2010 року суд своєю ухвалою за згодою позивача замінив відповідача ОСОБА_1 управлінням промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації (т. 1 а.с. 49).

12 липня 2010 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України»(т. 1 а.с. 121).

04 серпня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою суд задовольнив позов. Постанова суду вмотивована тим, що за законом учасник конкурсу повинен мати власну матеріально-технічну базу, а відповідно до інформації бюро технічної інвентаризації переможець не є власником відповідної інфраструктури. Ця обставина всупереч покладених на нього обовязків не було перевірена організатором конкурсу, а сам конкурсант приховав її (т. 1

а.с.а.с. 139, 140).

18 серпня 2010 року відповідач та третя особа, не погодившись з ухваленою постановою, звернулися до суду з апеляційними скаргами. У скаргах заявники зазначили, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх обставин справи та містить помилкові висновки. Так, відповідачем у справі має бути Кіровоградська обласна державна адміністрація, яка і є організатором конкурсу. Спір по суті є цивільно-правовим, тому мав розглядатися у порядку цивільного судочинства. Крім того, Закон України «Про автомобільний транспорт» передбачає наявність у учасника такого конкурсу відповідної інфраструктури не у власності, а у правомірному користуванні. Вказані обставини явилися причиною звернення відповідача та третьої особи до суду з апеляційними скаргами, у яких вони просили постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі (т. 1 а.с.а.с. 147 153, 190 200).

Представники відповідача, третьої особи у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 21.04.2010 р. Кіровоградською обласною державною адміністрацією було організовано та проведено конкурс на перевезення пасажирів за маршрутом «Світловодськ Кіровоград», участь у якому взяли позивач та третя особа (т. 1 а.с.а.с. 22 27, 33 36, 38 43,

59-звор., 68, 76, 77, 81, 89, 90).

За результатами проведеного конкурсу переможцем було визнано третю особу, про що свідчить витяг з протоколу № 2 від 21.04.2010 р. (т. 1 а.с.а.с. 9, 10).

27 квітня 2010 року відповідач наказом № 121-од увів у дію рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу (т. 1 а.с. 134).

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.04.2001 р.

№ 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 р. № 1081 (далі Порядок № 1081), Порядком повідомлення державного адміністратора або дозвільного органу про відповідність матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. № 685 (далі Порядок № 685).

Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку про те, що третя особа, не маючи відповідної матеріально-технічної бази для обслуговування автотранспорта у власності, приховала це від відповідача, а останній у свою чергу не перевірив це належним чином. При цьому згідно з рішенням суду майно (відповідна інфраструктура), яке зазначила третя особа в анкеті на участь у конкурсі (м. Кіровоград, вул. Виставочна, 2В), насправді не є її власністю, про що нібито свідчить довідка бюро технічної інвентаризації.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції безпідставним та таким, що суперечить закону.

Так, в силу частини 2 статті 22 Закону № 2344-ІІІ виконавцями технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів є суб'єкти господарювання, які відповідають таким вимогам: мають власні або орендовані засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають установленим законодавством вимогам; мають виробничі споруди, засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають встановленим законодавством вимогам.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку № 685 матеріально-технічна база суб'єкта господарювання це виробничі площі, матеріальні ресурси, засоби виробництва і документи, що використовуються суб'єктом господарювання у процесі вчинення певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності.

З аналізу приведених норм та наявних у справі доказів вбачається, що на момент звернення третьої особи до конкурсної комісії вона мала відповідну матеріально-технічну базу. При цьому закон не передбачав надання учасником конкурсу таких додаткових документів, як договори на технічне обслуговування, правовстановлювальні документи на певні приміщення тощо.

Колегія суддів бере також до уваги, зокрема, висновок УДАІ УМВС України у Кіровоградській області від 03.03.2010 р., згідно з яким третя особа має власну матеріально-технічну базу для забезпечення підтримання належного технічного та санітарного стану рухомого складу і її робота відповідає вимогам нормативно-правових актів у сфері безпеки дорожнього руху тощо (т. 1 а.с.а.с. 90 92).

Таким чином, суд, припустившись підміни тез, оцінюючи матеріально-технічну базу третьої особи, по суті аналізував наявність у останньої належних на праві власності приміщень, що є неприпустимим.

Суд також критично ставиться до посилання позивача та суду першої інстанції на положення пункту 37 Порядку № 1081, згідно з яким на організатора та/або робочий орган покладено обовязок з перевірки достовірності інформації, викладеної у заяві та документах конкурсанта, оскільки порушення цього обовязку організатором конкурсу не тягне за собою відповідальність конкурсанта.

При цьому суд у своєму рішенні не послався на жодний нормативний акт та не навів жодного доводу на користь протилежного, а також не послався на докази щодо недодержання відповідачем порядку оцінки відомостей, наданих третьою особою.

Крім того, суд першої інстанції не оцінив (не перевірив вірогідність даних) довідку бюро технічної інвентаризації від 20.05.2010 р. (т. 1 а.с. 12), на яку посилався позивач і яку покладено в основу рішення, у контексті її належності й допустимості, оскільки її було видано на запит Представництва Державного комітету з питань регуляторної політики у Кіровоградській області, яке не бере участі у справі тощо.

У відповідності з частиною 1 статті 43 Закону № 2344-ІІІ визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

За змістом частини 1 статті 7 Закону № 2344-ІІІ організація пасажирських перевезень на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), покладається на Раду міністрів Автономної Республіки Крим чи обласні держадміністрації.

Частини 9, 12 статті 44 Закону № 2344-ІІІ визначають, що для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, порядок роботи якого регламентує Кабінет Міністрів України.

В силу пунктів 3, 4 Порядку № 1081 організацію проведення конкурсу (самостійно або із залученням робочого органу) забезпечує організатор. Організатором на автобусному маршруті загального користування на міжміському і приміському маршрутах, які не виходять за межі території Автономної Республіки Крим, області (внутрішньообласний маршрут), у тому числі, які проходять від м. Києва до населених пунктів Київської області та від м. Севастополя до населених пунктів Автономної Республіки Крим, є Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні держадміністрації.

Зміст приведених норм свідчить про те, що у контексті спірних правовідносин єдиним і належним організатором проведення конкурсу була Кіровоградська обласна державна адміністрація, яку суд виключив з числа відповідачів, залучивши до участі у справі іншу особу ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

З аналізу диспозиції приведеної норми вбачається, що реалізація повноважень суду можлива лише в разі порушення органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами її прав та охоронюваних законом інтересів, тобто за наявності публічно-правового спору, утім суд першої інстанції під час заміни відповідача та ухвалення у справі рішення не встановив, чи мало місце таке порушення саме з боку ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації і які саме неправомірні рішення, дії або бездіяльність відповідача мали ознаки такого порушення.

Згідно зі статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлені у судовому засіданні факти свідчать, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не було дотримано засади законності та обґрунтованості через неправильне застосування матеріального закону, недотримання норм процесуального права, неповне з'ясування обставин у справі, і воно має бути скасовано з ухваленням нового рішення.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги у частині закриття провадження у справі без задоволення.

Так, заявники апеляційних скарг дійшли помилкового висновку про те, що спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з вимогою позивача зобовязати відповідача укласти з ним договір на перевезення пасажирів. Матеріали справи свідчать про те, що позивач не висував такої вимоги, а сам позов полягає лише у визнанні незаконними результатів конкурсу, організованого й проведеного субєктом владних повноважень, що у відповідності з частиною 2 статті 17 КАС України відносить його розгляд до виключної компетенції адміністративних судів.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року скасувати.

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», про визнання незаконними результатів конкурсу, відмовити.

У решті апеляційні скарги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у порядку та строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2011 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя А.О. Коршун

Суддя О.М. Панченко