Справа № 808/7063/13-а
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/7063/13-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2015 року

справа № 808/7063/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2014р. у справі №808/7063/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжкокс"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулось до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі- відповідач, податковий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.08.2013 року:

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю та необґрунтованістю висновків податкового органу щодо нереальності здійснення укладених позивачем угод, оскільки фактичне виконання укладених правочинів та правомірність відображення їх результатів у податковому обліку підтверджено належним чином сформованою первинною документацією.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. При цьому суд зазначив, що відповідачем не доведено порушення ПАТ “Запоріжкокс” п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, а саме: завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на 22 263 грн.; заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті у бюджет на 53 917 грн.; завищення від’ємного значення різниці між сумою податкових зобов’язань та податкового кредиту за грудень 2012 року на 7 258 грн., як про те зазначено в Акті перевірки №39/26-00/00191224 від 25.07.2013.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що судом не надано оцінки виявленим перевіркою фактам, що свідчать про порушення позивачем податкового законодавства, зокрема: відсутність сертифікатів якості на придбаний товар, численні недоліки товарно-супровідної документації, наявність податкової інформації щодо сумнівності контрагентів позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачем з 08.07.2013 по 19.07.2013 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ “Запоріжкокс” з питання реальності та повноти відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських відносин з платниками податків ПП “Скіф” за грудень 2011 року – грудень 2012 року, ПНТП “Регіон” за 2012 рік, ТОВ ТПП “Спектр” за жовтень, листопад 2011 року, ПрАТ “Спецелектроремонт” за жовтень, листопад 2011 року.

За результатами перевірки складено Акт №39/26-00/00191224 від 25.07.2013 року, в якому зазначається про порушення позивачем:

- п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 2-4 квартали 2011 року на 5 879 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на 22 263 грн., у тому числі по періодам: - за березень 2012 року на суму 7 258 грн., - за вересень 2012 року на суму 15 005 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, в наслідок чого позивачем завищено від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань та податкового кредиту за грудень 2012 року на 7 258 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом 14.08.2013 року прийнято:

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Висновки податкового органу пов’язані з аналізом господарських відносини позивача з ПП «Скіф», ПНТП «Регіон», ПрАТ «Спецелектроремонт» та ТОВ ТПП «Спектр».

Так, між ПАТ «Запоріжкокс» (покупець) та ПП «Скіф» (постачальник) укладено угоди поставки №1102-11/2316 від 02.11.2010 року, №1209-12/3461 від 09.12.2011 року відповідно до умов яких постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити визначений умовами угоди товар (хімічний реагент).

Відповідно до наданих видаткових накладних, вбачається, що на виконання даних угод позивачем придбано товару на загальну суму 290 304 грн. у т.ч. ПДВ 58 060,80 грн. Сплачені суми податку на додану вартість включено до складу податкового кредиту відповідного періоду: за грудень 2011 року – на суму 7 257,60 грн., за лютий 2012 року на суму 7 257,60 грн., за березень 2012 року - на суму 7 257,60 грн., за травень 2012 року на суму 7 257,60 грн., за червень 2012 року на суму 7 257,60 грн., за серпень 2012 року на суму 7 257,60 грн., за вересень 2012 року на суму 7 257,60 грн. та за грудень 2012 року на суму 7 257,60 грн. Витрати понесені підприємством за даними угодами віднесено до складу витрати, що враховуються при визначенні об’єкту оподаткування в 2011 році на суму 12 096 грн. та в 2012 році на суму 254 912 грн., у т.ч. І квартал 2012 року – 60 480 грн., в півріччі 2012 року – 120 960 грн., в трьох кварталах 2012 року – 199 472 грн.

Згідно до наявної податкової інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки контрагента позивача – ПП «Скіф», а також враховуючи відсутність сертифікатів якості на товар, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з даним контрагентом за грудень 2011- грудень 2012 року.

01.06.2011 року між ПАТ “Запоріжкокс” (замовник) та ЗАТ “Спецелектроремонт” (підрядник) укладено договір підряду №1599, відповідно до умов якого підрядник зобов’язується виконати, а замовник прийняти та оплатити визначену умовами угоди роботу (ремонтні та налагоджувальні роботи крана-перевантажувача).

Відповідно до наданих актів приймання виконаних робіт, вбачається, що на виконання даної угоди позивачем придбано робіт на загальну суму 104 531,84 грн. у т.ч. ПДВ 17 421,97 грн. Сплачені суми податку на додану вартість включено до складу податкового кредиту відповідного періоду: за жовтень 2011 року – на суму 12 576,35 грн., за листопад 2011 року на суму 4 845,62грн. Суму витрати – 87 110, понесених за даною угодою позивачем віднесено до витрат на проведення капітальних ремонтів необоротних активів.

Згідно до наявної податкової інформації щодо перевірки ПрАТ «Спецелектроремонт», якою встановлено відсутність об’єктів оподаткування по операціях з придбання товарів у підприємств-постачальників, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з даним контрагентом.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2012 року між ПАТ «Запоріжкокс» (Покупець) та ПНТП «Регіон» (постачальник) укладено угоду поставки №669, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити визначений умовами угоди товар (хімічні реактиви та лабораторний посуд).

Відповідно до наданих видаткових накладних, вбачається, що на виконання даних угод позивачем придбано товару на загальну суму 10 430 грн. у т.ч. ПДВ 2 567 грн. Сплачені суми податку на додану вартість включено до складу податкового кредиту відповідного періоду: за березень 2012 року – 328 грн., за квітень 2012 року – 725 грн., за травень 2012 року – 84 грн., за вересень 2012 року – 489 грн., за листопад 2012 року – 941 грн. Витрати понесені підприємством за даними угодами віднесено до складу витрати, що враховуються при визначенні об’єкту оподаткування в 2012 році на суму 7 863 грн., у т.ч. І квартал 2012 року – 133 грн., в півріччі 2012 року – 1 822 грн., в трьох кварталах 2012 року – 5 594 грн.

Згідно з наявної податкової інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки контрагента позивача – ПНТП «Регіон», а також враховуючи відсутність товарно-транспортних накладних, що підтверджують факт транспортування придбаного товару, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з даним контрагентом.

Матеріали справи свідчать, що 12.05.2011 року між ПАТ «Запоріжкокс» (Покупець) та ТОВ ТПП «Спектр» (постачальник) укладено угоду поставки №1334, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити визначений умовами угоди товар (ножі для гільйотинних ножиць).

Відповідно до наданих видаткових накладних, вбачається, що на виконання даних угод позивачем придбано товару на загальну суму 32 320 грн. у т.ч. ПДВ 5 386,67 грн. Сплачені суми податку на додану вартість включено до складу податкового кредиту відповідного періоду за листопад 2011 року. Витрати понесені підприємством за даними угодами віднесено до складу витрати, що враховуються при визначенні об’єкту оподаткування в 2012 році на суму 26 934 грн., у т.ч. ІІ-ІУ квартали 2011 року – 13 467 грн., в 1 кварталі 2012 року – 13 467 грн., в півріччі 2012 року – 13 467 грн., в трьох кварталах 2012 року – 13 467 грн.

Згідно до наявної податкової інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки контрагента позивача – ТОВ ТПП «Спектр», а також враховуючи відсутність контрагента за місцезнаходженням, відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з даним контрагентом.

Системний аналіз вищевказаних правових норм з урахуванням фактичних обставин справи свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагентів позивача, статусу платників ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем суду не надані. Також відсутні докази недійсності податкових накладних, виписаних ПП «Скіф», ПНТП «Регіон», ТОВ ТПП «Спектр» та ПрАТ «Спецелектроремонт», які за приписами вищенаведених норм є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення перевірки Товариство мало необхідні, належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують реальність господарської операції, а саме: договори поставки та підряду, специфікації до даних угод, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні документи, що свідчать про оплату придбаного товару позивачем, прибуткові ордери, що свідчать про оприбуткування товару, акти приймання виконаних робіт, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні тощо.

Використання позивачем придбаних товарів та робіт у власній господарській діяльності відповідачем не заперечується і підтверджується матеріалами справи.

Щодо посилань відповідача на нікчемність правочинів постачання, то проаналізувавши норми Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після розгляду питання про недійсність такого правочину. Тобто, про недійсність правочину має ухвалюватись відповідне судове рішення.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

При цьому, доказів порушень позивачем порядку відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку матеріали справи не містять. Також податковим органом не надано до суду доказів недійсності договорів поставки, договору підряду, використання придбаних товарів та робіт у неоподатковуваних операціях.

Як зазначено вище, позиція податкового органу базується на порушеннях, начебто, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентами ПАТ «Запоріжкокс», тобто по ланцюгу постачання.

Проте, статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм можна дійти висновку, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на отримання бюджетного відшкодування в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Доводи скаржника щодо відсутності сертифікатів якості на товар, придбаний у ПП «Скіф», як на доказ відсутності реального здійснення господарської операції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки документи, що підтверджують якість товару не є документами первинного податкового обліку та не впливають на наявність чи відсутність у суб’єкта господарювання права на формування податкового кредиту.

Доводи скаржника щодо безпідставного відхилення доказів сумнівності контрагента, й відповідно нереальності здійснення господарської діяльності судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки ПНТП «Регіон» та ТОВ ТПП «Спектр» не є належним доказом нереальності господарських операцій, нікчемності угод оскільки за умови складення вказаного акту фіксується факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДПС щодо платника, однак реальність господарських операції такого платника не є предметом перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту зустрічної перевірки чи довідки, в котрих викладені певні висновки про вчинення контрагентом платника порушень податкового законодавства, або відсутність за місцезнаходженням, не звітуванням, та вчинення нікчемних, безтоварних правочинів, які не відбулися, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному виявленню та доведенню факту вчинення платником податків порушень закону.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є беззаперечним та безумовним документом, що підтверджує обставини фактично вчиненої господарської операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, порушення контрагентів позивача щодо звітування та сплати податкових зобов'язань зокрема тих, що виникли за наслідками виконання робіт на користь позивача не є доказом порушення податкового законодавства, неправильного формування податкового кредиту позивачем.

Твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, виробничих ресурсів, не підтвердженого наладженими доказами та не спростовує реальності операцій виконання робіт (надання послуг) позивачу.

В межах податкової перевірки позивача, а так само при здійсненні податкового контролю контрагента позивача не досліджено можливість залучення трудових, технічних транспортних та інших ресурсів для здійснення операцій з надання послуг.

Отже, доводи апелянта про те, що дії, вчинені сторонами угод, були виправлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань, не приймаються до уваги, оскільки носять теоретичний характер, без посилань на порушення саме позивачем конкретних норм чинного податкового законодавства, яке б обґрунтувало проведених податковим органом зменшень від'ємного значення та бюджетного відшкодування ПДВ.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи; вірно застосовано норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та ухвалено законне рішення. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою прийняття незаконного рішення, не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі залишити без змін, відмовивши відповідачу в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2014р. у справі №808/7063/13-а залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2014р. у справі №808/7063/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна