Справа № 2-а/1970/3750/11
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2011-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3750/11

"08" грудня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Жука А.В.

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за

адміністративним позовом ОСОБА_1

до Тернопільського обласного центру зайнятості

про визнання дій протиправними та зобов'язання виплатити грошову допомогу при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Тернопільського обласного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі по тексту ТОЦЗ або відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання виплатити грошову допомогу при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Наказом Тернопільського обласного центру зайнятості від 23.09.2011 №194-к позивачку було звільнено із займаної посади головного спеціаліста бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Тернопільського обласного центру зайнятості з 23 вересня 2011 року у звязку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

29 вересня 2011 року ОСОБА_1 призначено пенсію державного службовця за віком згідно ЗУ «Про державну службу»і відповідно із Законом України «Про зайнятість населення».

25 жовтня 2011 року позивачка подала заяву на імя директора Тернопільського обласного центру зайнятості з проханням виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів у звязку з виходом на пенсію державного службовця, але відповідачем листом від 29.09.2011 року було відмовлено у виплаті вказаної грошової допомоги посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнена з роботи за п.1 ст.40 КзПП України, а не у звязку з виходом на пенсію.

Позивач не погоджується з вказаними висновками відповідача, вважає дії щодо відмови протиправними та просить зобовязати Тернопільський обласний центр зайнятості виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала з мотивів, що викладені у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. При цьому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки обов'язковою умовою для виплати позивачу допомоги, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу" є звільнення працівника з посади державного службовця у зв'язку з виходом на пенсію. Враховуючи той факт, що звільнення позивача відбулося на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, а не у звязку з виходом на пенсію позивачка не має права на отримання допомоги передбаченої ст.37 ЗУ «Про державну службу».

З огляду на вказане, Тернопільський обласний центр зайнятості вважає свої дії правомірними та вчиненими в межах законодавства, а отже будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено, а відтак просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, судом встановлені наступні обставини, які мають значення для справи:

ОСОБА_1 з 18.08.1994 згідно Тернопільського обласного центру зайнятості від 17.08.1994 №103-к була призначена на посаду економіста Тернопільського міського центру зайнятості, що підтверджується копією її трудової книжки.

27 лютого 1995 року позивачкою прийнято присягу державного службовця.

Відповідно до Наказу Тернопільського обласного центру зайнятості від 23.09.2011 №194-к позивачку було звільнено із займаної посади головного спеціаліста бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Тернопільського обласного центру зайнятості з 23 вересня 2011 року у звязку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 на момент звільнення мала страховий стаж 36 років 10 місяців і 3 дні, у тому числі стаж державної служби 17 років 2 місяці і 6 днів, а також на день звільнення їй виповнилось повних 54 роки, тобто досягла віку, який гарантував їй достроковий вихід на пенсію. Вказані обставини підтверджуються копіями трудової книжки і паспорта позивачки та визнані сторонами в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що після звільнення позивачка зареєструвалась в службі зайнятості і у звязку з відсутністю підходящої роботи подала заяву про достроковий вихід на пенсію.

29 вересня 2011 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі від 21.10.2011 №5953.

25 жовтня 2011 року позивачка подала заяву на імя директора Тернопільського обласного центру зайнятості з проханням виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів у звязку з виходом на пенсію державного службовця, але відповідачем листом від 29.09.2011 року було відмовлено у виплаті вказаної грошової допомоги посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнена з роботи за п.1 ст.40 КзПП України, а не у звязку з виходом на пенсію.

Оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

На підставі частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Також, згідно ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

У відповідності до частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

З аналізу вказаної норми Закону України «Про державну службу»вбачається, що виплата грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів повязана з двома умовами, а саме: вихід на пенсію та наявність стажу державної служби не менше 10 років, і не ставиться в залежність від підстави звільнення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачеві призначена пенсія по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» з 29.09.2011 року, а стаж роботи позивача на державній службі на момент звільнення становить 17 років 2 місяці і 6 днів.

В Законі України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»зазначено, що цей закон гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя. Зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію. Враховуючи наведене, використання особою такої додаткової соціальної гарантії з боку держави, як достроковий вихід на пенсію за певних умов не може бути підставою для позбавлення її соціальних гарантій, установлених іншими законами, зокрема, права на встановлену статтею 37 Закону України «Про державну службу»грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію.

Виходячи з аналізу вищенаведених законодавчих норм суд приходить до висновку, що право на встановлену статтею 37 Закону України «Про державну службу»грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів мають і особи які вийшли на пенсію достроково, за наявності стажу державної служби 10 років, в тому числі звільнених на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, позивач вийшла на пенсію як державний службовець при наявності стажу державної служби понад 10 років, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 не втратила права на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 37 Закону України «Про державну службу».

У даному випадку позивач фактично припинив трудові відносини з відповідачем, потім звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі із документами, необхідними для призначення пенсії державного службовця, а після призначення йому пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, в якій зазначив про вихід на пенсію державного службовця.

Позивач на момент звільнення мав не менше 10 років стажу державної служби та вийшов на пенсію як державний службовець, тобто набув права на грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Підстава звільнення позивача зі служби в даному випадку, не має значення для вирішення питання щодо виплати грошової допомоги. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 квітня 2009 року в справі № К-22972/07.

Висновки суду також узгоджуються з позицією викладеному у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 17.09.2009 №396/13/155-09, в якому вказано, що виплата грошової допомоги за нормою 37 Закону України «Про державну службу»застосовуються також і при достроковому виході на пенсію державних службовців.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечення відповідача не спростовують підстав для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів передбаченої ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Посилання відповідача на те, що обовязковою умовою виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів є звільнення працівника з посади державного службовця у звязку з виходом на пенсію за його заявою суд оцінює критично, оскільки норма ст. 37 Закону України «Про державну службу»безпосередньо такої вказівки (умови) не містить і не скасовує право службовця на отримання вказаної допомоги у разі виходу на пенсію після звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, при наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Оскільки позивач за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби достроково вийшов на пенсію як державний службовець, відповідач зобов'язаний був виплатити йому грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», а тому, вимоги позивача щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у виплаті вказаної допомоги керувався листом - розясненням Головного управління державної служби України від 22.03.3011 №1960/13-11, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання дій ТОЦЗ протиправними до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 51,70,71,79,86,153,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Тернопільський обласний центр зайнятості (ідентифікаційний код 05392691, вул. Текстильна, 1 «б», м. Тернопіль) нарахувати і виплатити грошову допомогу при виході на пенсію в розмірі 10 (десяти) місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу»з врахуванням раніше виплачених сум та утриманням всіх передбачених чинним законодавством податків і зборів.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги у порядку і строки, передбачені статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

(постанова виготовлена в повному обсязі 13.12.2011)

Головуючий суддя Жук А.В.

копія вірна

Суддя Жук А.В.