Справа № 826/4139/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року № 826/4139/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до третя особа, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Служба безпеки України
про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги (з урахуванням уточнених вимог) заявлені про:

скасування рішення комісії по спеціальному розслідуванню Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, призначеному наказом Служби безпеки України №293/ДСК, щодо невизнання смерті капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби";

зобов'язання комісії по спеціальному розслідуванню Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області прийняти рішення відносно капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби";

зобов'язання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснити виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму (609 тис.грн.) та моральної шкоди в розмірі 1 218 000 грн., стягнення станом на 01.06.15 р. інфляційних витрат за час прострочення грошового зобов'язання до дня їх фактичного повернення у відповідності до розрахунку в додатку №1 (456 658, 04 грн.), 3% річних у відповідності до розрахунку в додатку №2 (37 341, 26 грн.), відшкодування збитків (упущеної вигоди) за порушення зобов'язання у відповідності до розрахунку в додатку №3 (232 942, 5 грн.).

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - батьки ОСОБА_5 вважають рішення щодо невизнання смерті капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби" незаконним з таких підстав.

Позивачі зазначають, що під час проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку з військовослужбовцями ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, що призвів до загибелі капітана ОСОБА_5 та травмування капітана ОСОБА_7 порушено вимоги Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з військовослужбовцями СБ України, затвердженого наказом СБУ від 12.12.02 р. №443, а саме: не проведено зустрічі з членами сім'ї загиблого ОСОБА_5 та не надані їм роз'яснення (п. 3.8), позивачі як потерпілі не брали участь у розслідуванні (п. 3.3).

Спеціальне розслідування протиправно не завершувалося до отримання вироку у кримінальній справі щодо ОСОБА_7, тоді як матеріалів для розгляду заяви позивачів було достатньо і без вказаного вироку.

Злочинна бездіяльність окремих службових осіб ГУ СБ України у м. Києві та Київській області щодо тривалого проведення спеціального розслідування завдала позивачам як матеріальної, так і моральної шкоди.

Внаслідок протиправних дій вказаних посадових осіб з липня 2013 р. по даний час не було прийнято рішення щодо визнання капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби" згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та не виплачено одноразову грошову допомогу ні у розмірі 10-річного грошового утримання за останньою посадою, що складає біля 628 000 грн., ні у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, що складає 609 000 грн.

Висновок акту спеціального розслідування нещасного випадку від 09.02.15 р., згідно якого нещасний випадок стався в період проходження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 військової служби, за межами підрозділу СБ України, у позаслужбовий час та не пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби, позивачі вважають необґрунтованим з таких підстав.

В матеріалах розслідування відсутня низка документів (заяви позивача від 25.12.13 р. №1099 з додатками та від 02.12.14 р. з додатками, робочий план проведення спеціального розслідування від 19.07.13 р., рапорт начальника ГУ СБУ у м. Києві та Київській області про продовження проведення терміну спецрозслідування від 25.07.13 р.; в робочому плані від 19.07.13 р. відсутні дані щодо відібрання рапортів співробітників щодо нещасного випадку, проведення зустрічей з безпосереднім керівництвом ОСОБА_5 та ОСОБА_7, проведення обстеження місця нещасного випадку; в акті за формою НВС-2 відсутня вся інформація щодо залучення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до проведення активних оперативно-розшукових дій тощо.

З врахуванням викладеного позивачі вважають висновки розслідування необ'єктивними, поверховими та некваліфікованими.

Крім стягнення і одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму (609 тис.грн.) згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивачі також заявляють до стягнення в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні витрати за час прострочення грошового зобов'язання до дня їх фактичного повернення у відповідності до розрахунку в додатку №1 (456 658, 04 грн.), 3% річних у відповідності до розрахунку в додатку №2 (37 341, 26 грн.), відшкодування збитків (упущеної вигоди) за порушення зобов'язання у відповідності до розрахунку в додатку №3 (232 942, 5 грн.), а також 1 218 000 грн. моральної шкоди згідно статей 32, 56, 62 Конституції України.

Відповідач - Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Спеціальне розслідування проводилося не Головним управлінням, а комісією Служби безпеки України, тому позивачами невірно визначено відповідача у справі.

Відповідач підтверджує висновки спеціального розслідування, згідно яких нещасний випадок стався в період проходження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 військової служби, за межами підрозділу СБ України, у позаслужбовий час та не пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби; вказівок щодо службової діяльності від керівників підрозділів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не надавалося.

Члени комісії мали зустріч з родичами потерпілих, у ході яких їм були роз'яснені їх права відповідно до законодавства України. В ході розслідування приймалась до уваги окрема думка ОСОБА_1, надані документи розглянуті та долучені до матеріалів службового розслідування.

Враховуючи, що відповідач діяв в межах своїх повноважень і не приймав незаконних рішень, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Оскільки правовідносини сторін не стосуються виконання грошових зобов'язань, то положення ст. 625 ЦК України не підлягають до застосування.

Щодо виплати позивачам одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то відповідач зазначає, що згідно ст. 58 Конституції України підлягає до застосування та редакція Закону, яка була чинна станом на час смерті ОСОБА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Служба безпеки України проти задоволення позовних вимог заперечила, підтримавши пояснення відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

21.06.13 р. близько 22 години ОСОБА_7 зі своїм співслужбовцем ОСОБА_5 приїхали на автомобілі марки Infinity FX-35, д.н.з. НОМЕР_3, у ресторан "Фортеця", що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Гонгадзе, 21, де відпочивали до 02 години 22 червня. Приблизно о 02 годині 45 хвилин ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8, яка разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 відпочивали в нічному розважальному закладі "Шутерс", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Московська, 22. Після телефонної розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_5 поїхали до нічного розважального закладу "Шутерс" та разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відпочивали до 05 години 22 червня 2013 р. Після цього ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі марки Infinity FX-35, д.н.з. НОМЕР_3, за кермом якого знаходився ОСОБА_7 поїхали до кафе-бар "Нон-стоп", що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 6, звідки 06 години 30 хвилин 22 червня 2013 р. поїхали в напрямку району "Виноградар" в м. Києві, де проживала ОСОБА_8, тому, що їй необхідно було переодягнутися.

ОСОБА_7, порушуючи Правила дорожнього руху, не стежачи за дорожньою обстановкою, не реагуючи відповідно на її зміну, не зменшуючи перевищену допустиму швидкість керованого ним автомобіля (129, 3 км/год замість 60 км/год), ігноруючи червоний сигнал світлофора для його напрямку руху, не зупиняючись на даний сигнал на перехресті вулиць Щербакова та Стеценка (Інтернаціональна площа у м. Києві) здійснив зіткнення із автомобілем Toyota Corolla (д.н.з. НОМЕР_1) та автомобілем Opel Zafira (д.н.з. НОМЕР_2), які рухалися на зелений сигнал світлофора по вулиці Стеценка в напрямку вулиці Щусєва у м. Києві, внаслідок чого дані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_7 продовжив рух на червоний сигнал другого світлофору для його напрямку руху в сторону вулиці Маршала Гречка у м. Києві та здійснив зіткнення з автобусом марки МАЗ-107474 (д.н.з. НОМЕР_4), який проїжджав Інтернаціональну площу, рухаючись по вулиці Стеценка в напрямку проспекту Академіка Палладіна на зелений сигнал світлофора.

Внаслідок ДТП ОСОБА_7 отримав травми і був доставлений каретою швидкою допомоги до КМНШД (вул. Братиславська, 3), ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, у тяжкому стані був доставлений каретою швидкої допомоги до Клінічної лікарні м. Києва №17 (пров. Лабораторний, 14), де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (актовий запис №10751 від 24.06.13 р.).

Відповідно до вироку Подільського районного суду м. Києва від 20.11.14 р. (за справою №758/12585/13-к), кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000061 від 22.06.13 р., ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також заподіяло тяжкі тілесні ушкодження та спричинило загибель кількох осіб).

ОСОБА_1 (батько загиблого ОСОБА_5) неодноразово звертався до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Служби безпеки України з заявами про виплату одноразової грошової допомоги в порядку статей 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (25.12.13 р.), а також з заявами (рапортами) щодо проведення спеціального службового розслідування за фактом ДТП 22.06.13 р. (25.12.13 р., 04.02.14 р., 24.02.14 р., 21.08.14 р., 02.12.14 р.).

Листами від 24.01.14 р. за №51/17/М-1100/24, 22.01.14 р. №51/17/М-1099/24 Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області повідомило позивача про те, що відповідно до наказу Центрального управління СБ України №293/ДСК від 16.07.13 р. проводиться спеціальне розслідування групового нещасного випадку з військовослужбовцями ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, що призвів до загибелі капітана ОСОБА_5 та травмування капітана ОСОБА_7, і до отримання висновків розслідування та затвердження керівництвом Служби безпеки України висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги отримання допомоги не можливе.

Листом Головної інспекції Служби безпеки України від 17.09.14 р. №3/3-М-530/115 позивача повідомлено про те, що наказом Центрального управління СБ України №328/ДСК від 07.08.13 р. продовжено строк спеціального розслідування групового нещасного випадку з військовослужбовцями ГУ СБ України у м. Києві та Київській області. Лише після отримання матеріалів кримінального провадження №000061, необхідних для встановлення причин та обставин даного групового нещасного випадку, комісією буде складено відповідний акт його розслідування.

Листом від 30.12.14 р. за №51/17/М-1488/24 позивача повідомлено, що після завершення спеціального розслідування його буде запрошено на засідання комісії, про час проведення якого буде повідомлено.

Висновок за результатами спеціального службового розслідування затверджений начальником Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області 05.08.13 р.

21.11.14 р. Головним управлінням СБ України у м. Києві та Київській області складено довідку за №1143, згідно якої смерть капітана ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, настала внаслідок травм, отриманих ним в ДТП 22.06.13 р. під час проходження військової служби, не пов'язана з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення; не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

09.02.15 р. складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22.06.13 р. о 06:45 в Головному управлінні СБ України у м. Києві та Київській області, затверджений начальником Головного управління 10.02.15 р. (форма НВС-2), згідно якого нещасний випадок стався в період проходження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 військової служби, за межами підрозділу СБ України, у позаслужбовий час та не пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби, даний нещасний випадок береться на облік та про нього складаються акти за формою НТВС на кожного потерпілого.

Також 10.02.15 р. начальником Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області затверджено акт №2 про нещасний випадок, не пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби, щодо ОСОБА_5, у якому зазначено що відповідно до рапортів керівників підрозділу: начальника 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області полковника Білоуса О.П., заступника начальника 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області підполковника Бузницького Д.М., начальника 1 сектору 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області підполковника Ільченка Ю.П. стало відомо, що вказівок на виконання службових обов'язків у ніч з 21 на 22 червня 2013 р. старшому уповноваженому 1 сектора 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітану ОСОБА_7 та старшому оперуповноваженому 1 сектора 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітану ОСОБА_5 не надавалося; о 10:00 22 червня 2013 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 мали прибути до розташування відділу (м. Київ, пров. Аскольдів, 3-а).

Згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" № 5040-VI), у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов'язків військової служби сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

04.07.12 р. прийнято Закон України № 5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", згідно якого викладено у новій редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ст. 16 Закону в новій редакції одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Згідно ст. 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Згідно Прикінцевих положень Закону України № 5040-VІ "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" -

1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2014 року.

2. Встановити, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

3. Кабінету Міністрів України до 1 січня 2014 року:

підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції про приведення законів України у відповідність із цим Законом;

прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Таким чином, безпосередньо Законом України № 5040-VІ "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" визначено, на кого він не поширюється - на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги, а також на осіб, які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

В даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до жодної з вказаних категорій осіб не відносяться, оскільки до 01.01.14 р. щодо них як потерпілих не приймалося рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги, а також вони не отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Відповідно, рішення за заявою позивачів про виплату їм одноразової грошової допомоги має прийматися згідно статей 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, що набула чинності з 01.01.14 р.

При цьому, посилання відповідача та третьої особи на ст. 58 Конституції України та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.13 р. №975, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.99 р. №1-рп/99 положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, Службу безпеки України та її територіальних підрозділів положення ст. 58 Конституції України в даному випадку не стосуються, оскільки вони є державними правоохоронними органами спеціального призначення.

При цьому, положення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", згідно якого установлено, що особами, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги є: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, прямо суперечать положенню п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" № 5040-VI.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням викладеного заява позивачів про виплату одноразової грошової допомоги в порядку ст. 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має розглядатися згідно Закону в редакції, чинної з 01.01.14 р.

Як було зазначено вище, згідно статей 16, 16-2 Закону № 5040-VІ у вказаній редакції одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Згідно ст. 16-2 Закону № 5040-VІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Тобто, підставами для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є як його загибель під час виконання ним обов'язків військової служби, так і в період проходження ним військової служби, і обидва вказані випадки передбачають однаковий розмір одноразової допомоги.

Згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22 червня 2013 р. о 06 год. 45 хв. НВС-2 від 09.02.15 р. нещасний випадок стався в період проходження капітаном ОСОБА_5 військової служби.

За таких обставин визнання або невизнання смерті капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби" не впливає на право його батьків як членів сім'ї загиблого на отримання одноразової грошової допомоги згідно статей 16, 16-2 Закону.

Згідно ст. 3 Закону дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

З врахуванням викладеного позивачі мають право на виплату одноразової грошової допомоги в порядку статтями 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, і позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Станом на час розгляду справи прожитковий мінімум становить 1218 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Щодо позовних вимог в частині стягнення станом на 01.06.15 р. інфляційних витрат за час прострочення грошового зобов'язання до дня їх фактичного повернення у розмірі 456 658, 04 грн., 3% річних у розмірі 37 341, 26 грн., відшкодування збитків (упущеної вигоди) за порушення зобов'язання у розмірі 232 942, 5 грн. суд зазначає наступне.

Вказані вимоги ґрунтуються на підставі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку правовідносини між позивачами та органами Служби безпеки України щодо виплати одноразової грошової допомоги не є цивільно-правовими за своїм характером, оскільки стосуються виплат, що здійснюються за рахунок бюджету, відповідно, положення Цивільного кодексу на них не поширюються, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку позивачами не надано обґрунтування, яким чином було визначено моральну шкоду в розмірі 1 218 000 грн. та не надано пояснення, в чому вона полягала.

Суд погоджується з тим, що відповідачем допущено тривалу бездіяльність щодо виплати одноразової грошової допомоги, проте, це пояснюється, в тому числі, невідповідністю між змістом Закону України № 5040-VІ "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", які по-різному встановлюють коло осіб, на яких поширюється нова редакція Закону.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний враховувати в своїй роботі всі чинні закони та підзаконні нормативно-правові акти, тоді як оцінка відповідності підзаконного нормативно-правового акту Закону надана лише судом.

Незважаючи на те, що визнання або невизнання смерті капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби" не впливає на право його батьків як членів сім'ї загиблого на отримання одноразової грошової допомоги згідно статей 16, 16-2 Закону, суд вважає за необхідне надати оцінку відповідним обставинам, що стосуються вказаного питання, оскільки в позовних вимогах позивачі просять скасувати рішення комісії по спеціальному розслідуванню Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, призначеному наказом Служби безпеки України №293/ДСК, щодо невизнання смерті капітана ОСОБА_5 як "загиблого під час виконання обов'язків військової служби" та зобов'язати прийняти інше рішення.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачі посилаються на безпідставність висновку про те, що смерть ОСОБА_5 мала місце не під час виконання обов'язків військової служби, посилаючись на неповноту проведеного спеціального розслідування нещасного випадку.

Суд не може погодитися з вказаним твердженням з огляду на наступне.

Проведення чи непроведення зустрічей з позивачами як членами сім'ї загиблого на виконання п. 3.8, 3.3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.12.02 р. №443, саме по собі не свідчить про наявність неперевірених фактів чи інформації, тоді як позивачі, починаючи з грудня 2013 р., вели зі Службою безпеки України листування щодо проведення спеціального розслідування та виплати компенсації, у якому викладалися всі доводи, які позивачі вважали за необхідне зазначити. Відповідно, точка зору позивачів щодо спеціального розслідування була відома членам комісії.

Будь-які прямі докази залучення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до оперативних заходів 21-22 червня 2013 р. відсутні, тоді як з цього приводу у вироку Подільського районного суду м. Києва від 20.11.14 р. (за справою №758/12585/13-к) викладено неоднозначні пояснення свідків та потерпілих. Зокрема, свідок ОСОБА_12 (безпосередній начальник ОСОБА_5 та ОСОБА_7) надавав пояснення з цього приводу під час розгляду кримінальної справи, його рапорт також залучено до матеріалів спеціального розслідування. В своїх письмових поясненнях відповідач зазначив, що нещасний випадок стався в період проходження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 військової служби, за межами підрозділу СБ України, у позаслужбовий час та не пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби; вказівок від керівників підрозділів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не надавалося.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та батьків потерпілої ОСОБА_9 щодо їх залучення до оперативних заходів самі по собі підтвердженням цього не є, оскільки з огляду на обставини ДТП, могли бути надані на захист обвинуваченого, тому мають оцінюватися критично.

За таких обставин у суду відсутні підстави для висновку про наявність підстав для скасування рішення комісії по спеціальному розслідуванню та необхідність проведення повторного розслідування з цього приводу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (01010, м. Київ, Аскольдів провулок, 3-а) здійснити виплату ОСОБА_1 (03022, АДРЕСА_1) та ОСОБА_2 (03022, АДРЕСА_1) одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, що становить 609 000 (шістсот дев"ять тисяч) грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева