Справа № 2-а/1970/656/11
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/656/11

"21" квітня 2011 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі колегії суддів:

головуючого судді Жука А.В.

суддів: Мартиць О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 Верховної Ради України

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовною заявою до ОСОБА_3 Верховної Ради України про визнання протиправною, такою, що містить ознаки порушень норм ст. 19 Загальної Декларації прав людини, ст.19 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 1, 3, 8, 34 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Закону України «Про інформацію», бездіяльність ОСОБА_3 Верховної Ради України у формі не доведення до нього в письмовій формі у 10-денний термін з моменту отримання його запиту про те, що його запит №4ск-423/10-9 від 31.01.2011 буде задоволено або, що запитувана інформація до задоволення не підлягає, незадоволення його запиту в місячний термін з моменту його отримання, не доведення до нього в письмовій формі про відстрочку задоволення запиту; про зобовязання ОСОБА_3 Верховної Ради України вчинити певну дію, а саме: надіслати на його адресу завірені копії документів, про які йшлося в запиті №4ск-423/10-9 від 31.01.2011, а саме: висновку Головного науково-експертного управління від 26.04.2010, що стосувався проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», висновку Комітету Верховної Ради України з питань європейської інтеграції, що стосувався проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», висновку Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки та оборони, що стосувався проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», висновку Комітету Верховної Ради України у закордонних справах, що стосувався проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, що викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що не перешкоджає судовому розгляду справи відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач надіслав на адресу суду заперечення, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи позовної заяви, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 було надіслано до ОСОБА_3 Верховної Ради України інформаційний запит №4ск-423/10-9 від 31.01.2011 стосовно надіслання на його адресу завірених копій документів, що стосувались розгляду Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», а саме: висновку Головного науково-експертного управління від 26.04.2010, висновку Комітету Верховної Ради України з питань європейської інтеграції, висновку Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки та оборони, висновку Комітету Верховної Ради України у закордонних справах.

На інформаційний запит позивача відповідачем надано відповідь за вих. №04-20/18-170(40074) від 10 березня 2011 року. У листі вказано, що інформація, зазначена в інформаційному запиті, відповідно до статті 37 Закону України «Про інформацію»не підлягає обов'язковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами, крім того, відповідно до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України»зазначена інформація розміщена на офіційному веб-сайті Верховної Ради України для загального ознайомлення.

Однак, позивач вважає, що відмова ОСОБА_3 Верховної Ради України у задоволені запиту не відповідає вимогам ст. 34 Закону України «Про інформацію»та має місце умисне приховування та ненадання інформації, чим на його думку порушують його права та свободи.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інформацію»від 02.10.1992 року №2657-XII (далі Закон №2657-XII) всі громадяни України, юридичні особи i державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод i законних інтересів, здійснення завдань i функцій.

Реалiзацiя права на iнформацiю громадянами, юридичними особами i державою не повинна порушувати громадськi, полiтичнi, економiчнi, соцiальнi, духовні, екологiчнi та iншi права, свободи i законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст. 21 Закону №2657-XII інформація державних органів та органів місцевого самоврядування - це офіційна документована інформація, яка створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого самоврядування.

Основними джерелами цієї інформації є: законодавчі акти України, інші акти, що приймаються Верховною Радою та її органами, акти Президента України, підзаконні нормативні акти, ненормативні акти державних органів, акти органів місцевого самоврядування, а також документи, підготовлені у процесі здійснення регуляторної діяльності.

Інформація державних органів та органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб, зокрема, шляхом: опублікування її в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет або поширення інформаційними службами відповідних державних органів і організацій; опублікування її в друкованих засобах масової інформації або публічного оголошення через аудіо- та аудіовізуальні засоби масової інформації.

Джерела і порядок одержання, використання, поширення та зберігання офіційної інформації державних органів та органів місцевого самоврядування визначаються законодавчими актами про ці органи.

Статтею 37 Закону №2657-XII передбачено, що не підлягають обов'язковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами офіційні документи, які містять у собі, зокрема, документи, що становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію (доповідні записки, переписка між підрозділами та інше), якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи, процесом прийняття рішень і передують їх прийняттю.

Відповідно до ст. 33 Закону № 2657-XII задоволення запиту здійснюється протягом місяця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України»гласність засідань Верховної Ради забезпечується шляхом їх трансляції по телебаченню і радіо, публікації стенографічних бюлетенів засідань Верховної Ради, її рішень у Відомостях Верховної Ради України, газеті "Голос України" та інших виданнях Верховної Ради, а також шляхом розміщення інформації на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Час, обсяг, форма трансляції, обсяг друку визначаються відповідно до закону цим Регламентом, окремими постановами Верховної Ради.

Частиною 4 ст. 92 Закону України «Про регламент Верховної Ради України»передбачено, що усі зареєстровані законопроекти, проекти інших актів та супровідні документи вводяться ОСОБА_3 Верховної Ради до бази даних законопроектів електронної комп'ютерної мережі веб-сайту Верховної Ради.

Як слідує з матеріалів справи, розглядаючи інформаційний запит позивача, Апарат Верховної Ради України діяв на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Відповідь ОСОБА_3 Верховної Ради України за №04-20/18-170(40074) від 10 березня 2011 року є обґрунтована, прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття та була надіслана на адресу позивача.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, в ході розгляду даної справи позивачем не надано, а судом не здобуто будь-яких доказів порушення прав ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 Верховної Ради України у сфері публічно-правових відносин, та не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами у справі твердження позивача про те, в діях ОСОБА_3 Верховної Ради України має місце умисне приховування та ненадання інформації, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 51,70,71,79,86,153,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Верховної Ради України про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги у порядку і строки, передбачені статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

(постанова виготовлена та підписана в повному обсязі 26.04.2011)

Головуючий суддя Жук А.В.

Судді Мартиць О.І.

ОСОБА_1

копія вірна

Суддя Жук А.В.