Справа № 826/10850/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2015 року № 826/10850/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління

юстиції у Миколаївській області

третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про знаття арешту

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (надалі - позивач), звернувся з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Новодеського районного управління юстиції у Миколаївській області (надалі - відповідач), за участю третіх осіб що не заявляють вимог на предмет спору ОСОБА_1 (надалі - третя особа 1) , ОСОБА_2 (надалі - третя особа 2), у якій просить суд зняти арешт, який накладений Відділом державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області, із заставленого майна - транспортного засобу, марки Renault, модель Scenic, 2011 року випуску, номер шасі № НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований Миколаївським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України у Миколаївській області 20.10.2011р.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач зобов'язаний зняти арешт з автомобіля Renault, накладений постановами про арешт майна боржника від 24.04.2015 року ВП № 47259734, оскільки даний автомобіль перебуває в заставі та Позивач має першочергове право на звернення стягнення на предмет застави. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

На адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 47259734 та заперечення на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справу за відсутності представника відповідача. В обґрунтування заперечень зазначає, що перебування майна боржника у заставі не є обставиною, яка перешкоджає проведенню виконавчих дій. Зазначає, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначена можливість звернення стягнення на майно, яке перебуває у заставі для задоволення вимог осіб, які не є заставодержателями. Таким чином, на думку Відповідача, підстави для зняття арешту з автомобіля Renault є необґрунтованими та просить відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа 1 в судове засідання не з'являвся, явку свого представника не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Третя особа 2 проти позовних вимог заперечує, в обґрунтування заперечень зазначає, що в діях державного виконавця відсутні порушення вимог законодавства.

Враховуючи, що в судове засідання 30.06.2015 року не прибули представники сторін (відповідача та третьої особи 1), судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №47259734 щодо примусового виконання виконавчого листа Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.03.2015 №482/197/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 15.06.2014 року в сумі 10500 (десять тисяч п'ятсот) доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 03.02.2015 року, складає 170534,70 (сто сімдесят тисяч п'ятсот тридцять чотири грн.70 коп.) гривень та стягнення понесених судових витрат у розмірі 1 827,15грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області від 24.04.2015р. накладено арешт майна боржника (третя особа 2) та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі, на автомобіль марки Renault, модель Scenic, 2011 року випуску, номер шасі № НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1

На підставі зазначеної постанови 24.04.2015 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про арешт рухомого майна ОСОБА_1 та заборону відчуження терміном дії до 24.04.2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №46976200 (а.с. 26-27).

Крім того, даний автомобіль перебуває у заставі у ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі договору застави від 21.10.2011, укладеного з ОСОБА_1, як забезпечення виконання вимог кредитора за кредитним договором від 21.10.2011 №641АІ1.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить зняти арешт з автомобіля марки Renault, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області від 24.04.2015р. №47259734.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Положеннями статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

На підставі вищезазначених правових норм відповідач виніс постанову від 24.04.2015 №47259734 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на автомобіль марки Renault в межах суми звернення стягнення.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин, зокрема: якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження.

Отже, заставодержатель, чиє право або вимога стосовно предмета застави зареєстровані у встановленому порядку має, по-перше, пріоритет над вимогами інших стягувачів, які не є заставодержателями, по-друге, в силу закону набуває права реалізувати своє переважне право (вимогу) у разі, якщо інша ніж обтяжувач особа, яка не є заставодержателем, набула права стягнення на предмет обтяження.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частинами 1, 3, 5, 6 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу положеннями Закону України "Про виконавче провадження" вбачається можливість звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Факт накладення арешту на автомобіль не може порушувати переважне право заставодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в заставі.

У випадку, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, лише після задоволення його вимог залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

Матеріали справи свідчать про те, що автомобіль марки Renault став предметом застави згідно договору застави від 21.10.2011р., тобто, до прийняття рішення Новоодеським районним судом Миколаївської області від 25.03.2015, примусове виконання якого здійснює відповідач в межах виконавчого провадження №47259734.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальної суми заборгованості станом на 03.06.2015р., заборгованість по кредитному договору №641АІ1 від 21.10.2011 складає 133 741,00грн.

Судом ставиться під сумнів розрахунок наданий позивачем в якості підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_3 розрахунку загальної суми заборгованості станом на 03.06.2015р., оскільки Листом від 08.06.2015р. за № 08.54-86/37-7071 (вх.. 1836/02.34/3 від 12.06.2015 р.) ПАТ "Укрсоцбанк" повідомлено відповідачу, в рамках виконавчого провадження № 47259734, що сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №641АІ1 від 21.10.2011, відповідно до рішення третейського суду, складає 92 954,26грн. Однак, враховуючи, що копію рішення Третейського суду не надано ні суду, ні державному виконавцю, а предметом розгляду даного спору є наявність підстав для зняття арешту з майна, суд при вирішенні спору виходить із наявних матеріалів справи.

Доказів проведення оцінки спірного автомобіля в межах виконавчого провадження №47259734 відповідачем суду не надано, однак, у відповідності до пункту 1.2 Договору застави майнових прав від 21.10.2011р., сторони погодили, що вартість предмету застави складає 176 320,00 грн.

Таким чином, вартість спірного автомобіля марки Renault, узгоджена сторонами (176 320,00 грн.) є більшою, ніж сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем (133 741,00грн.).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що накладення арешту на автомобіль Renault у виконавчому провадженні №47259734 не порушує права ПАТ "Укрсоцбанк", як заставодержателя та враховуючи те, що вартість спірного автомобіля є вищою ніж сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, інші стягувачі, які не є заставодержателями, набувають право на задоволення їхніх вимог у тій сумі, яка залишиться після задоволення вимог заставодержателя.

Аналогічна правова позиція викладена у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 20.03.2014року по справі № К/800/29357/13, від 22.05.2014 року по справі № К/9991/55954/12, від 12.12.2014 року по справі №К/9991/67548/11.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук