Справа № 826/11008/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2015 року № 826/11008/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача - 1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича

відповідача - 2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача-1 - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича, відповідача - 2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 р. відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 09.07.2015 р.

У судовому засіданні 09.07.2015 р. позивач викладені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича включити ОСОБА_1 до повного переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на підставі повного переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенком Володимиром Івановичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та ПАТ «Банк Камбіо» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) та були зараховані грошові кошти на рахунки Банку, що підтверджується відповідними квитанціями, разом з тим по закінченню строків вкладу кошти повернутими не були.

Окрім цього, як зазначено позивачем, йому стало відомо про визнання нікчемними договору банківського вкладу без наявності правових на те підстав, а отже, відповідачами, в порушення норм чинного законодавства, не включено позивача до переліку і в подальшому до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок Фонду. А відтак, на переконання позивача, відповідачами порушено її права та свободи, оскільки підстави для не включення позивача до вказаних переліку та реєстру відсутні.

У судовому засіданні позивач вказані позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з"явились, разом з тим подали до суду письмові заперечення, в яких просять відмовити у задоволенні позову.

Також від Уповноваженої особи до суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв"язку із необхідністю обов"язкової участі в судовому засідання в іншому населеному пункті, зокрема, у Дніпропетровську. У задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

Як зазначено у запереченнях Уповноваженої особи Фонду, під час перевірки комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок так званого «дроблення» великої суми коштів на поточному рахунку іншого клієнта. Вищенаведене вбачається з наступного. Зокрема, як йдеться у запереченнях, 12.09.2014 р. на ім'я позивача у ПАТ «БАНК КАМБІО» було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 у національній валюті України, 12.09.2014 р. грошові кошти в сумі 220 690,00 гривень на цей рахунок надійшли з поточного рахунку НОМЕР_2 у національній валюті України від іншої фізичної особи ОСОБА_3 з призначенням платежу «Перерахування коштів на поточний рахунок іншої фіз. особи ОСОБА_1.», що, на переконання Уповноваженої особи, підтверджується меморіальним ордером № 1 від 12.09.2014 р.

Наведені обставини, на думку Уповноваженої особи, підтверджують намагання фізичної особи ОСОБА_3 отримати грошові кошти не в порядку черговості від банку (4-а черга, ч.4 п.1 ст. 52 Закону), а за рахунок коштів Фонду, тобто понад визначеного ліміту у розмірі 200 000 гривень.

Водночас позиція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зводиться до того, що він не має можливості здійснити включення вкладників до Загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, без включення цього вкладника Уповноваженою особою до переліку вкладників, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. А відтак, Фондом не вчинено жодної протиправної бездіяльності щодо невключення позивачів до загального реєстру вкладників, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

У зв'язку із вказаними обставинами, а також згідно ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час письмового провадження від позивача до суду надійшло письмове клопотання вх. від 10.07.2015 р. №01-5/57658/15 про надання копії договору №20-817 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic" в іноземній валюті зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення від 10.06.2014 р., укладеного між ПАТ «БАНК КАМБІО» та батьком позивача ОСОБА_3, строк дії якого сплив 12.09.2014 р. При цьому позивачем відмічено, що копії інших договорів депозитних вкладів більш раннього періоду надати немає можливості, оскільки не вважали за доцільне їх зберігання.

А тому, на думку позивача, зважаючи, що її батько тривалий час був вкладником ПАТ «БАНК КАМБІО» і жодних нарікань на роботу вказаного банку у нього не було, на ім"я позивача було відкрито депозитний вклад на суму 166000 грн. за спірним договором №20-1480, строк дії якого сплинув 01.10.2014 р.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства та позицію судів вищих інстанцій з приводу такого спору Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 р. між ОСОБА_1 (Вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» №20-1480 в іноземній валюті, зі сплатою процентів в кінці строку, без права поповнення.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк приймає від Вкладника грошову суму в розмірі 166000 грн., відкриває рахунок Вкладнику НОМЕР_3.

Факт перерахування на вказаний рахунок грошових коштів підтверджується копією платіжного доручення від 15.09.2014 р. №TR.101763.318.215 на суму 166000 грн.

За умовами п.п. 2.2.1 повернути суму вкладу, нарахувати та сплатити вкладнику проценти за вкладом на першу вимогу вкладника згідно умов цього договору.

Як зазначив відповідач-1, згідно виписки особового рахунку фізичної особи ОСОБА_3, на його рахунку числилась сума коштів 882 783, 27 грн., які з 12.09.14 р. по 15.09.14 р. були перераховані на інші рахунки в тому числі і на рахунок позивачки 15.09.14 р., докази чого наявні в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 р. №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 04.12.2014 р. прийнято рішення №140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 р. №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 р. прийнято рішення №46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи.

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду 02.03.2015 р. № 46 рішення про початок ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 06.03.2015 р. розпочав виплати коштів вкладникам даного банку. Для отримання коштів вкладники ПАТ «Банк Камбіо» з 06.03.2015 р. по 17.04.2015 р. включно могли звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Укрінбанк».

17.03.2015р. позивач як вкладник банку у зв'язку з його ліквідацією звернулася до Відповідача-1 із заявою про включення суми до реєстру вкладників Банку та виплатити гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок Відповідача-2.

07.04.2015р. Відповідач-1 надав відповідь Позивачу за № 19/1094, з якої вбачається, що виплата за Договором заблокована та не може бути включена до відповідного реєстру, оскільки наразі Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування кримінальної справи за фактом вчинення посадовими особами Банку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Враховуючи зазначені вище обставини, вважаючи дії відповідачів незаконними, позивачі звернулися за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Діяльність банків України врегульовано нормами ЦКУ, Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III (далі - Закон №2121), законодавством у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів, зокрема, Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 р. № 346 (надалі - Положення №346).

Так, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону України "Про банки та банківську діяльність", банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 Закону України "Про банки та банківську діяльність", або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких зокрема з поміж інших згідно пункту 12 частини першої статті 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність" належить віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Частиною 6 статті 67 Закону №2121 передбачено право Національного банку України запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленими статтею 73 цього Закону.

Так, під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку, Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Нормою статті 75 Закону №2121 передбачено обов"язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно критеріїв, визначених в ньому. Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Водночас проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України та у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів. Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України регулює діяльність банків у випадку віднесення банку до категорії проблемних згідно нормативно-правових актів Національного банку України.

Основним підзаконним нормативним актом, що регулює діяльність банків у випадку визнання їх проблемними є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №346).

Згідно п. 1.2 це Положення визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку.

Відповідно до п. 2.1 цього Положення Національний банк застосовує до банків заходи впливу, передбачені статтею 73 Закону про банки.

Як визначено п. 4.4. Положення №346 Національний банк має право встановити особливий режим контролю за діяльністю банку й усуненням ним допущених порушень, який передбачає обмеження щодо діяльності банку шляхом призначення куратора банку (далі - особливий режим контролю). Національний банк для здійснення особливого режиму контролю одночасно з призначенням куратора банку може залучати фахівців з бухгалтерського обліку, юридичних питань, з питань платіжних систем, інформаційних технологій та з інших питань.

Окрім цього, Національний банк має право встановити такі особливі вимоги до розрахунків банку, у якому призначено куратора: заборонити використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків; перевести банк на модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП, яка дає банку змогу здійснювати початкові платежі від імені відокремлених підрозділів або через внутрішньобанківську міжфілійну платіжну систему; установити порядок здійснення банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку банку та змісту платежів (п. 4.7).

Згідно п.12.12 Положення №346 Національний банк приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації філії іноземного банку в разі неприведення філією іноземного банку своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства протягом установленого статтею 75 Закону про банки строку. У разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії проблемних, неплатоспроможних та ліквідації його, наступні дії щодо функціонування банку регулюються також Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі-Закон).

Відповідно до ст. 77 Закону №2121 банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо:

1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію;

2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Національний банк України вносить запис до Державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора.

Як встановлено статтею 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1). Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу) (ч. 2).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ч. 3).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №4452).

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

При цьому згідно пункту 3 частини 1 статті 2 Закону №445 вкладом в розумінні цього Закону є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

За приписами ст. 26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Отже, позивач як отримувач за договором строкового банківського депозиту ПАТ «Банк Камбіо» після прийняття рішення від 02.03.2015 №46 про ліквідацію зазначеного банку набули право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів.

Суд зазначає, що ст. 26 Закону №4452 визначає вичерпний перелік випадків коли Фонд не відшкодовує кошти, проте відповідачами не надано жодного доказу того, що випадки, зазначені в переліку, розповсюджуються на позивача.

Статтею 27 Закону №4452 встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Згідно зазначеної статті уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, згідно вимог зазначеної норми Закону №4452 Уповноважена особа Фонду станом на день отримання рішення про ліквідацію банку ПАТ «Банк Камбіо» сформував перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, не включивши до нього позивача, оскільки вважає, що кошти поступили на рахунок позивача внаслідок так званого "дроблення" великої суми коштів, які, крім гарантованої 200 000 грн.. підлягають відшкодуванню в іншому, передбаченого законом, порядку.

Відповідно, на виконання вимог Закону №4452 відповідачем-2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача-1, не було включено позивача, як вкладника ПАТ «Банк Камбіо» відповідно до договору банківського депозиту №20-1480, який має право на відшкодування гарантованої суми у розмірі 200 000 грн.

Суд погоджується з доводами відповідача-1 стосовно того, що кошти на рахунок, відкритий на ім"я позивача, надходили внаслідок «дроблення» депозиту іншого клієнта (ОСОБА_3), докази чого наявні в матеріалах справи, з метою відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на суму більшу від гарантованої державою.

Водночас, суд зазначає, що позивачем не було надано договорів, які були укладені між позивачкою та ПАТ «Банк Камбіо», і в інші періоди, до того як банк було віднесено до категорії проблемних.

Копія договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» в іноземній валюті зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення від 10.06.2014 р. №20-817, укладеного між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_3, згідно п. 1.1 якого банк приймає від вкладника грошову суму у розмірі 50100 доларів США лише підтверджує джерело надходження коштів на рахунок позивачки.

Як вбачається, з матеріалів справи, ПАТ «Банк Камбіо» згідно постанови Правління Національного банку України №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» від 04.12.2014 р. був офіційно визнаний неплатоспроможним та призначено тимчасову адміністрацію.

Як зазначено Уповноваженою особою та встановлено судом, згідно виписки/особового рахунку з 12.09.2014 р. по 15.09.2014 р. фізичної особи ОСОБА_3 на поточному рахунку останнього знаходились грошові кошти у сумі 882783,27 грн., з яких того ж дня були перераховані на поточний рахунок позивача 220690 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що дата 12.09.2014 р. є датою завершення строку, на який було розміщено вклад ОСОБА_3 на підставі договору від 10.06.2014 р. №20-817, укладеного між ПАТ «Банк Камбіо», що свідчить про наявність у ОСОБА_3 достатніх підстав розпоряджатися даним вкладом на власний розсуд, втому числі перерахувати на інший рахунок.

Так, в подальшому поточний рахунок позивача було змінено наступним чином: 12.09.2014 р. грошові кошти в сумі 220690 грн. з поточного рахунку НОМЕР_1 були перераховані на депозитний рахунок НОМЕР_4, відкритий на ім'я позивача. 15.09.2014 р. грошові кошти в сумі 166 000 грн. з зазначеного поточного рахунку НОМЕР_5 було перераховано на депозитний рахунок НОМЕР_3 у національній валюті України, який також було відкрито на ім'я позивача. Станом на 06.07.2015р., що підтверджено Уповноваженою особою, на депозитному рахунку позивача містяться грошові кошти в сумі 166000 гривень.

Окрім цього, суд зауважує, що наявна інформація про реєстрацію кримінального провадження за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Отже, враховуючи наведене у сукупності, а також виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову позивачу в позовних вимогах щодо неправомірних дій та безпідставності дій Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів та відповідно щодо відмови у решти позовних вимог.

Також суд зазначає, що позивач вправі захистити свої права та інтереси після встановлення правоохоронними органами всіх обставин у кримінальній справі.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі спростували позовні вимоги позивача.

А відтак, враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові відмовити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 27.07.2015 р.