Справа № 804/7716/15
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 р. Справа № 804/7716/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
19.06.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» звернулось із адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просить визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 28.01.2015 року № НОМЕР_1.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що для проведення перевірки Товариством з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» по взаємовідносинам із Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» були надані всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Посилання відповідача на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» не могло у вересні 2014 року поставити зазначений у договорі товар, є безпідставними, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» не зобовязано перевіряти технічні, матеріальні потужності, фінансові ресурси контрагентів та жодних доказів на підтвердження висновків акту перевірки податковим органом не надано.
За результатами перевірки відповідачем в супереч вимогам чинного законодавства зроблено висновок про формальність здійснення фінансово-господарських операцій, та підставі цих висновків 28.01.2015 року прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1.
Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, доводи викладені в позовні заяві підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та наказу від 05.01.2015 року № 1 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні товарів (робіт, послуг) у контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» та подальшої їх реалізації у вересні 2014 року.
В обґрунтування висновків про нереальність зазначених господарських операціях в акті перевірки зазначено наступне:
- документальне підтвердження первинними бухгалтерськими та податковими документами щодо транспортування товару від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» відсутні;
- аналізом ланцюга постачання, згідно даних ЄРП не встановлено придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» товарів, які було реалізовано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз»;
- у Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» відповідно до інформаційних баз даних, відомостей щодо наявності основних засобів або орендованих приміщень не виявлено, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» зареєстровано в якості платника ПДВ від 01.05.2014 року, а вже 27.11.2014 року свідоцтво платника ПДВ було анульовано.
У звязку з зазначеним, не встановлено реальність здійснення господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокарголім»
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, однак рішенням від 09.04.2015 року за вих. №3388/10/04-36-10-07-09 Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишило спірне податкове повідомлення - рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.
З наведеного слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).
При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.
Також варто наголосити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.
Крім того, пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р., встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України.
Позивач в підтвердження реальності здійснення господарської операції з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» надав копії первинних документів бухгалтерського обліку:
- договору поставки №740812 від 29.08.2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокарголім»;
- видаткових накладних до договору поставки №740812;
- податкових накладних до договору поставки №740812;
- реєстру виданих та отриманих податкових накладних за вересень 2014 року;
- договору оренди №А-87 з ТОВ «Агора- Рент» від 01.01.2013 року;
- акту прийому - передачі майна в оренду до договору оренди №А-87;
- банківських виписок;
- оборотно-сальдової відомості по рахунку: 281 склади за вересень 2014 року.
На підтвердження подальшої реалізації придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» товарів позивачем надані договори купівлі-продажу від 09.09.2014 року № 09/09/14/01 СФ, від 16.09.2014 року № 16/09/14/03 СФ, від 16.09.2014 року № 16/09/14/01 СФ, видаткові накладні до зазначених договорів, картку рахунку 631 за вересень 2014 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за вересень 2014 року.
В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 року зазначено, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.
Відповідно пункта 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
До суду позивач не надав товарно-транспортні накладні на перевезення товару та подорожні листи, які б підтверджували перевезення придбаної у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокарголім».
Натомість, наявність ТТН, та встановлення внесення в них правдивих відомостей у господарських відносинах, що передбачають транспортування товару, є визначальною підставою для встановлення реальності господарських відносин.
Щодо посилання позивача на те, що, жоден нормативно-правовий акт законодавства України не містить норми щодо солідарної відповідальності за дії контрагентів, тому позивач не відповідає за будь-які дії своїх контрагентів, то суд зазначає, що враховуючи відсутність документів на перевезення товару придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокарголім», та враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокарголім» не імпортувало зазначені товари, наявності лише первинних документів недостатньо для спростування висновків податкового органу зазначених в акті перевірки від 14.01.2015 року №69/04-63/223/36942497.
За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого по спірним операціям та відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги..
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СФ Моторз» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 10 липня 2015 року

Суддя ОСОБА_1