Справа № 804/8010/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2015 р. Справа № 804/8010/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Монолитід» до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті, вважає, що пода ткове повідомлення-рішення, винесені за результатами перевірки, суперечить діючому пода тковому законодавству та підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що пода ткове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим судом було ухвалено проводити розгляд справи без участі представника.
Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Криворізькою південною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Монолитід» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року.
За результатами перевірки складено акт від 15.06.2015 року №26/22.02/39030713, у висновках якого встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Монолитід» у перевіряємий період мало господарські відносини з ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» на підставі договорів про надання послуг, а саме №42/3 від 23.03.2015 року, №43/3 від 23.03.2015 року, №44/3 від 23.03.2015 року, №45/3 від 23.03.2015 року, №46/3 від 23.03.2015 року, №47/3 від 23.03.2015 року, №48/3 від 23.03.2015 року, №60/3 від 23.03.2015 року.
За умовами даних договорів замовник (позивач) поручає, виконавець (ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД») бере на себе зобовязання надавати замовнику послуги, а замовник зобовязується прийняти замовлені ним послуги та оплатити їх.
Предметом вказаних договорів було надання бухгалтерських, консультаційних, інформаційних, клінінгових, агентських, маркетингових та юридичних послуг.
Надання позивачу послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податковими накладними, які містяться в матеріалах справи.
Суми податку на додану вартість за податковими накладними позивачем включено до податкового кредиту, відображені у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за квітень 2015 року 20 000 000,00 грн.
Як вбачається з акту перевірки від 15.06.2015 року №26/22.02/39030713, висновки щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій придбання послуг зроблено контролюючим органом внаслідок наступного: стан платника податків ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» - «9. Направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням»; кількість працюючих на підприємстві 4 чол.; фінансовий звіт та баланс підприємства за 2014 рік, декларація з податку на прибуток за 2014 рік підприємством не подавалась; за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України між сумами податкових зобовязань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість між ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» та ТОВ «Монолитід» встановлено розбіжності на суму 20 000 000,00 грн., які виникли внаслідок визнання податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року ДПІ у Голосіївському районі у м.Києві до відома.
Проте з урахуванням статті 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
За таких обставин суд зазначає, що податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від наявності чи відсутності його контрагентів за юридичною адресою, від звітування чи фактичної сплати останніми податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Крім того, програмне забезпечення «Система автоматизованого співставлення податкового кредиту та зобов'язань у розрізі контрагентів», за допомогою якого контролюючим органом було встановлено невідповідність задекларованих податкових зобов'язань контрагентом позивача та податковим кредитом останнього, до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься.
Отже, посилання податкового органу на відомості про контрагента позивача як на підставу, що позивачем здійснювались господарські операції з метою отримання податкової вигоди, не можуть вважатись обґрунтованим.
Суд також не погоджується з твердженням податкового органу, що придбання послуг за вказаними вище договорами не можуть бути визнані такими, що повязані із господарською діяльністю позивача.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Статтею 3 Господарського кодексу України закріплено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.
У відповідності до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, видами діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Монолитід» є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого ассортименту (код КВЕД 46.19); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21); оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (код КВЕД 46.49); оптова торгівля іншими машинами й устаткованням (код КВЕД 46.69); неспеціалізована оптова торгівля (основний) (код КВЕД 46.90).
Матеріалами справи підтверджується, що придбання товариством з обмеженою відповідальністю «Монолитід» послуг по господарським договорам з ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» було спрямоване для потреб та обслуговування господарської діяльності підприємства позивача. При цьому податкове законодавство не висуває додаткових вимог до послуг бухгалтерського, інформаційного, агентського чи маркетингового характеру.
Таким чином, суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Монолитід» до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Монолитід» судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1