Справа № 761/31966/14-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В, Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м.Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської Аліни Леонідівни у формі постанов від 12.05.2014 року, від 06.08.2014 року та 07.10.2014 року у виконавчому провадженні №42707071, як винесені несвоєчасно і з порушенням умов, незаконними та їх скасувати; зобов'язати Державну виконавчу службу відновити виконавче провадження №42707071 для виконання в рамках приписів ст.ст.25, 30, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» з виконання виконавчого листа та рішення суду (з урахуванням змінених позовних вимог).

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.05.2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та задовольнити такі у повному обсязі.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Думанської А.Л. від 28.03.2014 року було відкрито виконавче провадження за №42707071 з виконання виконавчого листа Апеляційного суду м.Києва від 31.05.2013 року за №2а-2099/11 про зобов'язання місцевого органу виконавчої влади, Київську міську раду у встановленому законом порядку прийняти рішення про внесення змін до документації із землеустрою, що стосується кварталу 85:068 (а.с.76).

Вказаною постановою було надано боржнику строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови на самостійне виконання рішення суду, та супровідним листом від 01.04.2014 року було направлено боржнику для виконання.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

На виконання зазначених вимог Закону, державним виконавцем винесено вимогу про негайне виконання виконавчого листа боржником, та 12.05.2014 року постанову про накладення штрафу у розмірі - 680 грн. (а.с.69-71).

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника, та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

У зв'язку з невиконанням рішення суду та вказаних вимог державного виконавця ним постановою від 06.08.2015 року було повторно накладено штраф на боржника Київську міську раду в розмірі - 1360 грн. (а.с.62).

Суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частина 5 цієї ж статті встановлює, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виконуючи вказані вимоги Закону, державним виконавцем постановою від 28.03.2014 року відкрито виконавче провадження №42707071, та надано боржнику - Київській міській раді строк на самостійне виконання рішення суду та супровідним листом від 01.04.2014 року було направлено боржнику для виконання.

З огляду на відсутність даних про дати отримання боржником - Київською міською радою вказаних постанов державного виконавця підстав вважати, що вони винесені несвоєчасно та з порушенням умов суд не вбачає, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів зауважує, що винесені державним виконавцем та оскаржувані постанови про накладення штрафів від 12.05.2014 року від 06.05.2014 року жодним чином не порушують прав, свобод та інтересів ОСОБА_4, з огляду на таке.

Згідно положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п.п.1, 8 ч. 1 ст.3, ч.2 ст.4, ч.1 ст.17 КАС України.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, апелянтом, крім загальних посилань, не надано жодних належних доказів порушення його особистих прав у спірних правовідносинах, як і не наведено обґрунтованих мотивів, яким чином накладення штрафу на Київську міську раду породжує, змінює або припиняє права та обов'язки ОСОБА_4 у сфері публічно-правових відносин.

Стосовно іншої частини позовних вимог, то як видно з матеріалів справи, 07.10.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Думанською А.Л. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-2099/11 від 31.05.2013 року, з посиланням на вимоги п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.54).

Приписами п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону, якою передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Проте вказаних вимог законодавства державний виконавець при виконанні судового рішення в повній мірі не дотримався, з огляду на наступне.

Так, в матеріалах виконавчого провадження міститься подання державного виконавця до Шевченківського РВ ГУМВС України в м.Києві від 08.10.2014 року про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України боржника за умисне невиконання рішення суду (а.с.56-58).

В той же час, всупереч вимог ч.3 ст.75 Закону, внесення вказаного подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності було проведено - 08.10.2014 року, тобто поза межами відкритого виконавчого провадження, яке було закінчено постановою 07.10.2014 року, а відтак, що унеможливлює його виконання.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Проте, вказане виконавче провадження було відкрито з 28.03.2014 року по 07.10.2014 року, тобто виконувалось понад встановлений двомісячний строк, в порушення вимог законодавства без повного та всебічного вчинення державним виконавцем дій по виконанню виконавчого листа та рішення суду.

Зокрема, державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили та згідно ст.14 КАС України є обов'язковим для виконання на всій території України.

Так, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради листом від 26.06.2014 року повідомив державного виконавця про неможливість виконання вказаного рішення суду з огляду на відсутність повноважень боржника на внесення змін до проектів землеустрою.

При цьому, вказаним листом було звернуто увагу державного виконавця на вимоги ст. 36 Закону, за умовами якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Натомість, державний виконавець з метою належного виконання рішення суду з червня по жовтень 2014 року не вчиняв дій для вирішення питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

А відтак, позовні вимоги в цій частині правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, апелянтом на підтвердження своєї правової позиції не надано жодних документів чи інших доказів, які б відповідали вимогам належності та допустимості, передбаченими ст.70 КАС України, та крім цього не наведено будь-якого обґрунтування з посиланням на норми законодавства, а лише викладено резолютивну частину оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в тому, що відповідач діяв з порушенням вимог законодавства лише при закінченні виконавчого провадження, проте не при накладенні штрафу на боржника, що виключає можливість задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Апелянт всупереч вказаних положень не повністю надав до суду належні докази правомірності своїх вимог та не обгрунтував їх у встановленому законом порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 20.05.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20.05.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.