Справа № 823/1179/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1179/15 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Черкаській області про визнання незаконними дій та зобов'язанння вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд позовом до Головного управління Держземагентства у Черкаській області, в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Черкаській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Черкаській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, та прийняти рішення у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.03.2015 позивач звернулась до Головного управління Держземагентства у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

До заяви додано, зокрема, викопіювання щодо розміщення земельної ділянки для передачі в приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га в адмінмежах Білозірської сільської ради; обґрунтування щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Листом Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 02.06.2015 року №1005/0/300-15 позивача повідомлено, що остання не може претендувати на отримання земельної ділянки площею 2,000 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради у власність, оскільки рішенням Білозірської сільської ради Черкаського району від 30.01.2006 року №21-9 встановлено граничний розмір земельних ділянок, що можуть бути передані у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,5000 га.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулась з даним позовом в суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем оскаржуване рішення прийняте в межах у спосіб та в порядку передбаченому законом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності встановлений Земельним кодексом України.

Підстави набуття права на землю визначені у статті 116 Земельного кодексу України, згідно з частиною 1 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 2 вказаної статті, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6,7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 4 якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 445, передбачено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Наказом Мінагрополітики України від 25.01.2013 № 40, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.02.2013 за №260/22792, внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагентства в області (затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164) (далі - Положення про Головне управління), згідно з яким Головні управління Держземагентства у областях наділено повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В. Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14, наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» введені в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 (протокол засідання № 2) «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» № 2/1.

Відповідно до пункту 2 рішення колегії № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Отже, враховуючи, що начальники головних управлінь Держземагентства в областях повинні забезпечувати обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, посилання апелянта на протиправність направлення відповідачем запиту щодо можливості надання дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою органу місцевого самоврядування та невідповідність таких дій приписам ч.6 ст.11 ЗК України є безпідставними.

Крім того, направлення такого запиту не суперечить положенням Земельного кодексу України, як про це стверджує апелянт, оскільки норми зазначеного кодексу не містять заборони використовувати рекомендації надані іншими органами місцевого самоврядування при розробці документації із землеустрою.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з надходженням заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області подано запит до Білозірської сільської ради щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_3

Відповідно до листа Білозірської сільської ради від 14.04.2015 року №494/02-75 щодо можливості надання дозволів на розроблення документації із землеустрою окремим громадянам (в т.ч. позивачу), у зв'язку з обмеженою площею земель запасу та резерву, сільська рада запропонувала погодити розміри земельних ділянок вищезазначеним громадянам площею 0,50 га щодо надання дозволів на розроблення документації із землеустрою. При цьому, сільська рада посилалася на рішення від 30.01.2006 року №21-9 «Про погодження надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства», яким встановлено граничний розмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га в адмінмежах Білозірської сільської ради в зв'язку з обмеженою площею земель запасу та резервного фонду сільської ради.

Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України та статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, вказаними нормативними актами встановлено лише максимальні можливі розміри передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою

Тобто, Білозірська сільська рада із врахуванням наявності вільних земель та встановлених обмежень, мала право визначити розміри земельних ділянок, що передаються для ведення особистого селянського господарства.

З врахуванням того, що сільська рада не погодила надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у розмірі 2,0 гектара, та вважала за можливе погодити розміри земельних ділянок вищезазначеним громадянам лише площею 0,50 га, про що було повідомлено позивача, не вбачається протиправності дій Головного управління Держземагентства у Черкаській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 27.07.15 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.