Справа № 610/1827/15-а
Суддя: Купін В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА Іменем України
м. Балаклія 24 липня 2015 року Справа № 610/1827/15-а 2-а/610/61/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Купіна В.В.,

за участю: секретаря судового засідання Денисової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, третя особа: ОСОБА_2

про скасування постанови державного виконавця, -

установив:

09.06.2015 р. позивач звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області, в якому просила скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 16.03.2015 р. про передачу стягувачу ОСОБА_2 ? частки квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 25320344.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 27.05.2015 р. ОСОБА_1 у поштовому ящику було знайдено лист, у якому містилась постанова ВДВС Балаклійського РУЮ Харківської області від 16.03.2015 р., згідно з якою у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81046 грн., ПАТ КБ «Надра» 13513,65 грн., ПАТ КБ «Надра» 156830,22 грн., АБ «Український комунальний банк» 16751,79 грн., виконавчого збору 6978,01 грн. було винесено постанову від 16.03.2015 р. про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу нереалізоване арештоване нерухоме майно, а а саме ? частку квартири, розташованої по вул. Куйбишева б. 7 кв. 5 в м. Балаклія Харківської області вартістю 98625,00 грн., на яке було звернено стягнення в ході примусового виконання виконавчого листа по справі по справі № 2-47/11, виданого 16.03.2011 р. Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 Позивач вважає дану постанову протиправною та незаконною з наступних підстав. Із оспорюваної постанови вбачається, що позивач є власником половини вказаної квартири.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.03.2002 р. 1-ВЛ № 153294 ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, ? частка спірної квартири була придбана у шлюбі вказаних осіб, що підтверджується договором міни від 12.07.1999 року, тобто ? частка зазначеної квартири є обєктом права спільної сумісної власності чоловіка та дружини. Із тексту оскаржуваної постанови, а також з матеріалів ВП № 25320344 не вбачається звернення державного виконавця до суду із відповідним поданням для визначення частки заявника у ? частки квартири, якою ОСОБА_1Є, володіла спільно із своїм чоловіком на праві сумісної спільної власності. Передача права власності на ? частку спірної квартири відбулась 16.03.2015 р. відповідно до акту державного виконавця про передачу непроданого арештованого майна стягувачу за ціною 98625 грн., відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності від 14.08.2014 р., чим були задоволені вимоги стягувача на суму 81046,00 грн. Різниця між вартістю непроданого арештованого майна та сумою боргу, яка визначена у 17579,00 грн., визначалась виконавцем, виходячи із оцінки вартості цього майна, здійсненого субєктом оціночної діяльності від 14.08.2014 р., яка складала у суму у 98625 грн. Передача арештованого нерухомого майна стягувача за ціною, визначеною відповідним субєктом оціночної діяльності 14.08.2014 р., здійснено за недійсною оцінкою вартості нерухомого арештованого майна, у звязку з її чинністю на протязі 6 місяців, тобто на момент передачі арештованого непроданого майна висновок від 14.08.2014 р. вже втратив чинність, оскільки шестимісячний строк його чинності сплив відповідно 14.02.2015 р., тому різниця між вартістю непроданого арештованого майна та сумою боргу визначалась державним виконавцем виходячи із недійсного висновку. За таких обставин, позивач вважає, що постанова державного виконавця від 16.03.2015 р. не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

22.06.2015 року відповідачем надано до суду заперечення на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки дії державного виконавця були правомірними. При цьому посилався на те, що в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що згідно з повідомленням Балаклійського БТІ № 492 від 27.04.2011 року, на ім`я боржника зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності ? частина квартири, по вул. Куйбишева б. 7 кв. 5 в м. Балаклія. 12.12.2012 року в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження, державним виконавцем було складено акт опису і арешту майна боржника, за яким було звернено стягнення на нерухоме майно боржника в тому числі і на ? частину квартири АДРЕСА_2. Арешт та опис майна проводився у присутності сторін виконавчого провадження та чоловіка боржника ОСОБА_5, якому було передане зазначене майно на відповідальне зберігання, про що свідчить відмітка в акті опису і арешті майна, також було зазначено, що описане майно будо передане для реалізації не раніше 17.12.2012 року. Своїм правом на оскарження належності майна, а саме ? частки вказаної квартири на боржник ОСОБА_1 ні чоловік боржника ОСОБА_5 не скористались.

Згідно з відповіддю Балаклійського БТІ від 27.04.2011 року № 492, на ім`я ОСОБА_6 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності ? частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору міни.

Відповідно до акту опису й арешту майна від 12 грудня 2012 року, накладено арешт на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, при опису був присутній, зокрема, чоловік позивача- Щербак В.П., зауваження та заяви осіб, присутніх під час опису були відсутні.

Відповідно до ч.5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Постановою державного виконавця було призначено експерта, субєкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для встановлення ринкової вартості арештованого майна боржника.

Згідно з висновком експерта від 14.08.2014 р. (вх.№ 2880/03-31/7 від 26.08.214 року) вартість нерухомого майна 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, ринкова вартість арештованого майна складала 98625,00 грн.

27.08.2014 року державним виконавцем було надіслано повідомлення рекомендованою поштою про оцінку майна сторонам (вих. №№ 13474, 13475, 13476, 13477) ОСОБА_1, ПАТ «Український комунальний банк», ОСОБА_2, ПАТ КБ «Надра», про що свідчать надані відповідачем копії чеків поштового відправлення.

Згідно з листом від 19.09.2014 року за вих. № 14439 до ХФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України про передачу зазначеного арештованого майна на реалізацію. Арештоване майно боржника ОСОБА_1 було передане на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів. Торги щодо продажу нерухомого майна боржника ОСОБА_1, призначені на 17.11.2014 року не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (протокол проведення електронних торгів № 11475 від 17.11.2014 року).

Повторні торги, призначені на 22.12.2014 року та на 29.01.2015 року не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (протоколи проведення електронних торгів № 25074 від 22.12.2014 року, № 47001 від 29.01.2015 року). Тобто, торги арештованого майна проводились в шестимісячний термін дії звіту про оцінку майна.

Також у запереченнях відповідач посилався на те, що стягувачем ОСОБА_2 у листі від 02.03.2015 року відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», висловлено бажання залишити за собою непродане нерухоме майно боржника.

Законних підстав для відмови у задоволенні письмової заяви стягувача щодо залишення за собою непроданого нерухомого майна боржника не було, сторонами виконавчого провадження не було оскаржено в судовому порядку виконавчі документи, які підлягали примусовому виконанню, не були подані скарги в судовому чи адміністративному порядку на рішення, дії державного виконавця при примусовому виконанні зазначених виконавчих документів, визначення вартості арештованого майна та результати торгів щодо реалізації арештованого майна сторонами виконавчого провадження оскарження не були.

Позивач у судовому засіданні присутня не була, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні позову просила відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За ч.3 цієї статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що відповідно до постанови старшого державного виконавця ВДВС Балаклійського РУЮ Харківської області від 16.03.2015 р. пр. примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1Є, на користь ОСОБА_2 81046 грн., ПАТ КБ «Надра» 13513,65 грн., ПАТ КБ «Надра» 156830,22 грн., АБ «Український комунальний банк» 16751,79 грн., виконавчого збору 6987,01 грн., при примусовому виконанні виконавчих документів у складі зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано і арештовано наступне майно, належне боржнику ОСОБА_1, а саме: ? частина квартири, розташованої за адресою Харківська область м. Балаклія вул. Куйбишева б. 7 кв. 5.

Відповідно до договору міни від 20.07.1999 р., ОСОБА_6 за себе та за свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, обміняла належну їй квартиру № 91, двокімнатну, житловою площею 28,1 кв.м, загальною площею 51,6 кв.м, яка знаходиться у житловому будинку № 16 (колишній №14) по вул. Жовтневій у м. Балаклія Харківської області на належну ОСОБА_8 на праві власності квартиру № 5, двокімнатну, житловою площею 26,5 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, яка знаходиться у житловому будинку № 7 по вул. Куйбишева у м. Балаклія Харківської області.

Позивач посилається на те, що відповідно до копії свідоцтва про одруження 1-ВЛ № 153294, виданого повторно 02.03.2002 р., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одружились 27 листопада 1992 року, ОСОБА_6 змінила прізвище на «Щербак».

Однак із тексту договору вбачається, що ОСОБА_6 діяла під час нотаріального посвідчення вказаного договору міни від 20.07.1999 р. саме під прізвищем «Буняєва», а не «Щербак», а також у договорі відсутнє посилання на її перебування на той час у шлюбі, на наявність наданої чоловіком згоди на укладення цього договору, тощо.

ОСОБА_6 діяла під своїм дівочим прізвищем від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_7

В органах БТІ вказан придбана квартира також була зареєстрована на праві спільної часткової власності за двома людьми, а саме: за ОСОБА_6 (суд знову звертаєж увагу на те, що в даному випадку вона також діяла під своїм дівочим прізвищем) ОСОБА_9 та власне її неповнолітнім сином щербаком ОСОБА_10 за кожним було зареєстровано по 1/2 частини придбаної квартири.

Указані обставини спростовують посилання позивача про те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 спільно на праві спільної сумісної власності, адже при такому випадку підстав для реєстрації 1/2 частини вказаної квартири за неповнолітнім ОСОБА_7 були б відсутні.

Відповідно до чч.4-7 ст.3, ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна.

За боржником була зареєстрована на праві приватної власності 1/2 частини спірної квартири, на яку в подальшому державним виконавцем було накладено арешт, проведено оцінку, ознайомлено з нею боржника, а у подальшому вона двічі виставлялась на публічні торги, але не була продана, після чого вказана квартира була передана стягувачеві за його заявою в рахунок погашення заборгованості.

Однак, у відповідності до ч.5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Оскаржувана постанова державного виконавця про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу нереалізоване арештоване нерухоме майно, а а саме ? частку квартири, розташованої по вул. Куйбишева б. 7 кв. 5 в м. Балаклія Харківської області вартістю 98625,00 грн., на яке було звернено стягнення в ході примусового виконання виконавчого листа по справі по справі № 2-47/11, виданого 16.03.2011 р. Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 - датована 16.03.2015 р., тобто за межами 6-місячного строку.

Таким чином передача майна боржника стягувану відбулась на підставі звіту про оцінку майна, який на той момент вже втратив чинність.

За таких обставин оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, внаслідок чого підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,17,18, п.2ст.71,104,159-163,181 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 16.03.2015 р. про передачу стягувачу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_6 у виконавчому провадженні № 25320344 скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Балаклійський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення постанови протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя В. В. Купін