Справа № 11405/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2011 р.

справа № 23/218/07-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків м. Запоріжжя

на постанову Господарського суду Запорізької області від 18 березня 2009 року по справі №23/218/07-АП за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и л а:

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням позивачем вимог пп..3.2.1, 3.1.2 п.3.1 ст.3, пп..7.4.1 п.7.4 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податкових зобов’язань з податку на додану вартість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що повноважними особами СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі в період з 01.06.2006 року по 14.07.2006 року була проведена виїзна планова перевірка ВАТ ««Запорізький завод високовольтної апаратури» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003 року по 31.03.2006 року.

За результатами перевірки складено Акт №14/08-03/05755559 від 21.07.2006 року, в якому, зокрема, зроблено висновок про порушення позивачем:

- пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.6.5 ст.6, пп.7.3.6 п.7.3 ст.7 п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість»в результаті чого завищено податок на додану вартість за період з 01.07.2003 року по 01.04.2006 року на суму 7 3696,22 грн.

За наслідками апеляційного оскарження, скарги позивача залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

Правомірність та обґрунтованість рішення СДПІ про визначення податкових зобов’язань за платежем податок на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято СДПІ не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про податок на додану вартість». Крім цього, суд вказав на те, що правову оцінку обставинам, які на думку ДПІ стали підставами для донарахування податкових зобов’язань, було надано рішенням суду, яке набрало законної сили, а відповідно до ст..72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративний, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято СДПІ з тих підстав, що на думку податкового органу позивачем допущено порушення вимог Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, які полягали у наступному:

1. порушення пп..3.1.2 п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість»- не віднесення позивачем до складу податкових зобов’язань суми податку з операцій по імпорту послуг нерезидента АНО «НТЦ «Стандартелектро-С»(проведення робіт по сертифікації продукції) в наступних періодах:

- лютий 2004р. –сума податку 1015,64грн.;

- серпень 2004р. –сума податку 386,06грн.;

- листопад 2004р. –сума податку 3 007,67грн.,

а також послуги, отриманих від нерезидента ТОВ «Тех. Мега Контракт»(проведення робіт по сертифікації продукції) в наступних періодах: серпень 2004р. –сума податку 1713,45грн.

2. порушення пп..3.1.2 п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» - зайве віднесення підприємством до складу податкових зобов’язань липня 2004р. суми податку у розмірі 56 946,04грн. (за послуги Ногінської митниці при виконанні контракту з філією концерну «Росенергоатом»«Калининская атомная станция»(Росія).

3. порушення пп..7.5.2 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»- подвійне внесення до складу податкових зобов’язань з ПДВ по операціям з нерезидентом IMPORT-EXPORT OLDENBURGER та ASTROMARKET, що призвело до завищення податкових зобов’язань.

4. порушення пп..3.1.1 п.3.1 та п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість»- завищення позивачем податкових зобов’язань з ПДВ по операціям за договорами між позивачем та нерезидентами щодо участі у виставках, навчання спеціалістів, які відбувалися на території нерезидента.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд першої інстанції, проаналізувавши фактичні обставини справи, обґрунтовано вказав на те, що обставини, на які посилався податковий орган як на порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, у зв’язку з чим не підлягають доказуванню у цій справі.

Доводи апеляційної скарги, в цій частині, не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів СДПІ про порушення позивачем вимог пп..7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що стало підставою для донарахування податкових зобов’язань за липень 2003 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до акту перевірки, в порушення пп..7.4.1 п.7.4, пп..7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», підприємством до складу податкового кредиту липня 2003р. включено суму ПДВ 1021,45грн по податковій накладній ТОВ «Південна Промислова компанія» від 01.08.2003р. за №1235, дата нарахування по якій припадає на наступний звітний період, тим самим завищено податковий кредит за липень 2003р. З цих підстав, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем суми ПДВ в розмірі 1021,45грн. у липні 2003р. та з огляду на те, що у серпні 2003р. позивачем не віднесено вказані суми ПДВ до податкового кредиту, ДПІ вказала на заниження податкового кредиту у серпні 2003р. на суму 1021,45грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що завищення позивачем суми ПДВ в розмірі 1021,45грн. у липні 2003р. та заниження її серпні 2003р. не спричинило втрат бюджету і зазначена сума ПДВ не повинна була включатися при розрахунку податкового зобов’язання (основного платежу) у спірному податковому повідомлені-рішенні.

Як вбачається з розрахунку податкового зобов’язання з ПДВ та розміру штрафних санкцій (т.4 а.с.39), вказане порушення, з огляду на завищення податкового зобов’язання в одному звітному періоді та заниження у наступному звітному періоді, не стало підставою для визначення податкових зобов’язань та не вплинуло на розмір основного платежу за спірним податковим повідомленням-рішенням. Між тим, за вказане порушення, згідно вказаного розрахунку, податковим органом застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до пп..17.1.3 п.17 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже, вказаною нормою матеріального права встановлено, що безумовною підставою для визначення штрафних (фінансових) санкцій є самостійне донарахування контролюючим органом сум податкових зобов’язань.

Як зазначено вище, у даному випадку податковим органом самостійно не донараховано сум податкових зобов’язань, з огляду на що, у податкового органу були відсутні підстави для визначення штрафних (фінансових) санкцій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а носять характер особистого тлумачення відповідачем окремих норм матеріального права.

У зв’язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків м. Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Запорізької області від 18 березня 2009 року по справі № 23/218/07-АП - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 01.02.2011р..)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк