Справа № 22-а/0690/7427/11
Суддя: Борисюк Р. М.
Дата ухвалення: 2012-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області

Справа № 22-а/0690/7427/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Борисюка Р.М.
суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,
при секретарі
судового засідання Григорович А.М.
без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20 серпня 2010 року,-
в с т а н о в и л а :
У серпні 2009 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог він вказував на те, що має статус особи, яка постійно проживає та працює на території зони гарантованого добровільного відселення, а тому на підставі ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон України № 796-ХІІ) має право на отримання доплати до заробітної плати в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати судове рішення з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Свої доводи обґрунтовує тим, що управління виплачує ці кошти в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади. Фінансування та виплата зазначених коштів здійснювалося виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на відповідний рік.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, у межах ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 39 Закону України № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в зоні гарантованого добровільного відселення, заробітна плата підвищуються на 2 мінімальні заробітні плати.
Судом встановлено, що позивач проживає в м. Овруч Житомирської області, починаючи з 01.01.2002 року по даний час він проходить службу у військовій частині 1495 Житомирського прикордонного загону на території м. Овруч. Він перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4 категорії.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17 м. Овруч Житомирської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
З матеріалів справи видно, що на виконання положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачем виплачувалися позивачу, передбачені ст. 39 Закону виплати в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, визнав, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягають саме норми статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивача.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача по виплаті відповідних грошових коштів в розмірах, встановлених зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.
Разом з тим, визнавши неправомірними дії відповідача щодо неналежного нарахування і виплати позивачу відповідних грошових коштів, суд першої інстанції допустив помилку, визначивши конкретну суму заборгованості по сплаті таких виплат.
При цьому суд не врахував те, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що адміністративний суд повинен визнавати дії суб`єктів владних повноважень незаконними і зобов`язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум.
Згідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Виходячи із змісту наведеної норми закону доплата до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, не є заробітною платою і на цю доплату не поширюються вимоги ст.233 КЗпП України, однак суд на це увагу не звернув.
У зв`язку з наведеним та враховуючи визначений ст.99 КАС України строк звернення до суду та дату звернення з позовом позивача до суду, якою є 4 серпня 2009 року, а також періоду заявлених ним вимог, то в даному випадку задоволенню підлягали вимоги позивача в частині перерахування та виплат, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2008 року по 28.02.2009 року.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 195,198,202,207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира задовольнити частково.
Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20 серпня 2010 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови у такій редакції:
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до заробітної плати, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, як передбачено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 1 серпня 2008 року по 28 лютого 2009 року, з урахуванням виплачених коштів за вказаний період.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді