Справа № 804/13153/14
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2015 рокусправа № 804/13153/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Домнасервіс» та Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 804/13153/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домнасервіс» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Домнасервіс» (далі за текстом - ТОВ «Домнасервіс») звернулось до суду з адміністративним позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Криворізька південна ОДПІ), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.08.2014 № та №.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Домнасервіс» посилалось на те, що акт планової виїзної документальної перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, складено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, а викладені в ньому висновки є безпідставними, оскільки: - під час проведення перевірки інспектору були надані, але з невідомих причин невраховані, копії простих векселів на загальну суму 1 994 005 грн. 00 коп., що підтверджують факт видачі векселів у рахунок погашення існуючої кредиторської заборгованості на вказану суму, яка не може бути включена до складу валових доходів як безнадійна кредиторська заборгованість, зважаючи на те, що вищевказані прості векселі були видані зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р., тобто строк позовної давності на момент перевірки не минув, а їх продаж іншим юридичним особам підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу цінних паперів; - висновок Криворізької південної ОДПІ щодо нереальності фінансово-господарських відносин ТОВ «Домнасервіс» з його контрагентами ґрунтується на підставі електронних баз податкової звітності та актів податкової перевірки діяльності контрагентів, що є неприпустимим; - наданими під час проведення перевірки первинними документами в повній мірі підтверджено реальність господарських операцій та правомірність їх відображення в податковому обліку та віднесення відповідних сум до податкового кредиту та валових витрат; - кваліфікація правочинів, вчинених ТОВ «Домнасервіс» з ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір», як фіктивних без посилання на відповідні судові рішення або вироки суду у кримінальних справах є необґрунтованою та вчинена з перевищенням Криворізькою південною ОДПІ своїх повноважень; - Криворізькою південною ОДПІ не підтверджено, що на час укладання та дії договорів ТОВ «Домнасервіс» та його контрагенти не були зареєстровані в установленому порядку як платники податку на додану вартість та податку на прибуток, не мали право укладати угоди, виписувати податкові накладні, не виконували взятих на себе договірних зобов'язань.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість від 13.08.2014р. № в частині основного платежу у розмірі 2 409 грн. 00 коп. та суми штрафних (фінансових) санкцій на 1204 грн. 50 коп., а всього на суму 3613 грн. 50 коп.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток від 13.08.2014р. № в частині основного платежу у розмірі 2 530 грн. 00 коп. та суми штрафних (фінансових) санкцій на 1 264 грн. 50 коп., а всього на суму 3794 грн. 50 коп.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції ТОВ «Домнасервіс» з ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» об'єктивно призвели до руху активів та до зміни майнового стану, при проведенні перевірки зауважень та юридичних дефектів при складанні первинних документів по взаємовідносинам з вказаними контрагентами виявлено не було, висновки про нереальність господарської діяльності податковим органом було зроблено без оцінки самої господарської діяльності між підприємствами, а лише з огляду на акти перевірки контрагентів ТОВ «Домнасервіс».

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції не прийняв документи, надані ТОВ «Домнасервіс» на підтвердження видачі векселів у рахунок погашення існуючої кредиторської заборгованості у загальному розмірі 1 994 005,00 грн., обґрунтовуючи це тим, що вони не були надані посадовим особам відповідача під час проведення перевірки ТОВ «Домнасервіс», а також не були додані після її закінчення до заперечень на акт перевірки від 29.07.2014р. до прийняття рішення за результатами цієї перевірки, що, як наслідок, призвело до визнання кредиторської заборгованості у розмірі 1 994 005, 00 грн. такою, що повинна бути включена до складу доходу як безнадійна кредиторська заборгованість. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги договір суборенди від 18.04.2012 №1/8 та акт прийому-передачі до нього щодо прийняття ТОВ «Домнасервіс» приміщення, яке знаходиться за адресою, вказаною пунктом розвантаження у товарно-транспортних накладних для поставки меблів ТОВ «Мебельна компанія України», що разом з висновками, викладеними у акті перевірки ТОВ «Мебельна компанія України» ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська №943/04-61-22-3/30730755 від 18.11.2013р., щодо невстановлення факту поставок товарів по ланцюгу постачання призвело до невизнання судом першої інстанції факту придбання ТОВ «Домнасервіс» офісних меблів у ТОВ «Мебельна компанія України». Також суд першої інстанції дійшов висновку про не підтвердження виконання субпідрядних робіт ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір», посилаючись на те, що акти приймання виконаних робіт, наданих на підтвердження виконання робіт ТОВ «НВП «МАК», не відповідають типовій формі, затвердженій наказом Міністерства статистики України та Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 27.01.1997р. №26/5, а також на те, що не надано первинних документів, які б підтверджували перетин працівників, машин на контрольно-пропускних пунктах замовника, надані листи на дозвіл входу робітників, заявки на видачу тимчасових перепусток, довідки про персонал, що виконував роботи, табелі обліку робочого часу, договори купівлі-продажу перепусток, платіжні доручень щодо придбання перепусток, договір по наданню санітарно-побутових послуг не містять дозволів замовників на виконання субпідрядниками робіт. Також те, що у преамбулах договору субпідряду №09/04 від 09.04.2012 , додаткових угод до нього, договору підряду № 1 від 03.01.2013 та договору купівлі-продажу перепусток на територію ПАТ «МК «Азовсталь» № 33/2/13 від 06.02.2013 зазначено, що ТОВ «НВП «МАК» укладає договір в особі генерального директора ОСОБА_1, а підписані ці договори генеральним директором підприємства ОСОБА_2, що викликало у суду першої інстанції сумніви щодо достовірності складання вказаних договорів.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що під час проведення перевірки позивачем інспектору податкового органу були надані, але безпідставно не враховані при складанні акту перевірки, про що також було зазначено у запереченнях, поданих на акт №734/22.01-34/30643589 від 29.07.2014р. документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Домнасервіс», копії векселів на загальну суму 1 994 005,00 грн., що підтверджують факт видачі векселів у рахунок погашення існуючої кредиторської заборгованості на вказану суму, яка не може бути включена до складу валових доходів як безнадійна кредиторська заборгованість, зважаючи на те, що вищевказані прості векселі були видані зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р., тобто строк позовної давності на момент перевірки не минув, а їх продаж іншим юридичним особам підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу цінних паперів; як у письмових запереченнях, які містяться у матеріалах справи, поданих відповідачем, так і під час судового розгляду, йшла мова лише про відсутність актів прийому-передачі векселів, а не їх копій, оскільки копії векселів надавались під час проведення перевірки; були дотриманні усі умови видачі векселів, встановлені Законом України «Про обіг векселів в Україні» та Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі, спірні векселі перебувають в легітимному обігу, не втратили вексельної сили; відповідачем не надано доказів витребування та ненадання певних документів до перевірки; висновок щодо нереальності фінансово-господарських відносин ТОВ «Домнасервіс» з його контрагентами ґрунтується на підставі електронних баз податкової звітності та актів податкової перевірки діяльності контрагентів, що є неприпустимим; за адресою, вказаною пунктом розвантаження у товарно-транспортних накладних для поставки меблів ТОВ «Мебельна компанія України», у орендованому приміщенні працював заступник директора ТОВ «Домнасервіс» з розвиту ОСОБА_3, а також ще декілька працівників скаржника за сумісництвом, основне місце роботи яких знаходилось у м. Дніпропетровську, для яких і поставлялись меблі; - судом першої інстанції не надано оцінки первинним документам, наданим позивачем в повному обсязі, як під час проведення перевірки, так і до суду, які в повній мірі відображають здійснення господарських операцій та є належною підставою для формування податкового кредиту та валових витрат; кваліфікація правочинів, вчинених ТОВ «Домнасервіс» з ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір», як фіктивних без посилання на відповідні судові рішення або вироки суду у кримінальних справах є необґрунтованою, здійснення ТОВ «Домнасервіс» оплат за спірними правочинами та недоведеність його наміру на укладення фіктивних правочинів вже виключають фіктивність договорів; відповідно до установчих документів ОСОБА_4 як виконуючий директор мала право підпису від ТОВ «НВМ «МАК»; щодо неприйняття судом першої інстанції деяких документів у зв'язку з відсутністю на них підпису, позивач зазначив, що суд першої інстанції не розібрався, що деякі з зазначених документів - це додатки до договорів із зразками документів, а не вже складені документи, які, не можуть містити підписів, інші за правилами їх складання не мають містити підписів та лише один акт прийому виконаних підрядних робіт, дійсно не містив останньої сторінки, на якій містяться підписи та печатки сторін, у зв'язку з тим, що через великий обсяг доказів вона могла просто не бути надано або під час формування матеріалів справи могло бути підшито її до інших документів, проте під час судового розгляду суд першої інстанції мав би витребувати останню сторінку вказаного акту; висновки суду про невідповідність актів виконаних робіт необґрунтовані, оскільки акти виконаних робіт, як і інші первинні документи оформлені належним чином, дають можливість визначити місце робіт, визначитись зі змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку; відповідачем не підтверджено, що на час укладання та дії договорів ТОВ «Домнасервіс» та його контрагенти не були зареєстровані в установленому порядку як платники податку на додану вартість та податку на прибуток, не мали право укладати угоди, виписувати податкові накладні, не виконували взятих на себе договірних зобов'язань.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі

Вказує про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо неможливості встановити з акту перевірки, яким чином були встановлені порушення під час здійснення господарських операцій з контрагентами позивача,оскільки в акті перевірки відображені отримані податковим органом акти зустрічних перевірок з наданням висновків по отриманим актам, якими не підтверджено факт отримання позивачем товарів (робіт, послуг). Також вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності в акті перевірки застережень чи зауважень щодо відсутності чи неналежного оформлення п6ервинних документів, оскільки актами зустрічних перевірок не підтверджено факт придбання товарів ( робіт, послуг). Зазначає, що висновки в акті перевірки по взаємовідносинам ТОВ «Домнасервіс» з контрагентами ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» є вірними, оскільки не підтверджено факту придбання товару за результатами зустрічної звірки.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Причини неприбуття в судове засідання представника відповідача суду не повідомлено.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

На підставі статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ТОВ «Домнасервіс» відповідно до витягу з ЄДР та виписки з ЄДР, зареєстроване 17.12.1999 виконавчим комітетом Криворізької міської ради народних депутатів за адресою: 50006, Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, вул. Цимлянська, буд. 3, перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, є, зокрема, платником податку на додану вартість та податку на прибуток.

На підставі направлень та наказів від 28.05.2014 р. № 532 та від 16.06.2014 р. № 571 відповідно до плану-графіка проведення перевірок на ІІ квартал 2014 рік Криворізькою південною ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведена планова документальна виїзна перевірка ТОВ «Домнасервіс», за результатами якої було складено акт від 29.07.2014 р. № 734/22.01-34/30643589 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Домнасервіс», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013» (надалі - «Акт перевірки»), відповідно до якого встановлено порушення:

1) п. 135.5.4 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. занижено податок на прибуток на суму 2 428 700 грн., в тому числі:

- 1 квартал 2012 р. - 657 грн.; - 2 квартал 2012 р. - 37 822 грн.; - 3 квартал 2012р. - 12048 грн.; - 4 квартал 2012р. - 180 942 грн.; - 2013р. - 2 197 231 грн.;

2) п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством за період з 01.07.2011р. по 31.12.2013р. занижено податок на додану вартість на суму 2 087 398 грн., у т.ч.: - квітень 2012р. - 4 205 грн.; - травень 2012р. - 35 872 грн.; - червень 2012р. -

1 041 грн.; - вересень 2012р. - 1 000 грн.; - жовтень 2012р. - 10 186 грн.; - листопад 2012р. - 90 077 грн.; - грудень 2012 р. - 54 032 грн.; - січень 2013 р. - 148 439 грн.; - лютий 2013р. - 131 451 грн.; - березень 2013р. - 94 496 грн.; - квітень 2013р. - 254 810 грн.; - травень 2013р. - 202 462 грн.; - червень 2013р. - 210 001 грн.; - липень 2013р. - 213 671 грн.; - серпень 2013р. - 204374 грн.; вересень 2013р. - 206179 грн.; - жовтень 2013р. - 49 404 грн.;- листопад 2013р. - 112 376 грн.; - грудень 2013р. - 63 322 грн.

3) п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, абз. «а» п.п. 164.2. 14 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1

п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України в частині не нарахування, неутримання та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу, нарахованому фізичній особі ОСОБА_5 в розмірі 750 грн. в листопаді 2012р.

4) п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України у результаті надання до інспекції податкового розрахунку за ф. 1ДФ за IV квартал 2012р. не у повному обсязі, а саме: без відомостей про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку фізичної особи ОСОБА_5, а також про суми утриманого з них податку в листопаді 2012р.

На підставі акту перевірки від 29.07.2014 р. Криворізькою південною ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 13.08.2014 року:

- за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Домнасервіс» за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на 3643050 грн., в тому числі за основним платежем - 2428700 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1214350 грн.;

- за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Домнасервіс» за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 3 131 097 грн., в тому числі за основним платежем - 2 087 398 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 043 699 грн.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'ємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; - б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; - в) ввезення товарів на митну територію України; - г) вивезення товарів за межі митної території України; - е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно до статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України зазначено - доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті.

В силу вимог пункту 135.2 статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно журналу-ордеру по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 01.07.2011р. у ТОВ «Домнасервіс» рахувалась кредиторська заборгованість у загальному розмірі 1 994 005, 00 грн. по наступним підприємствам:

- ТОВ «Арма» - на суму 142 531, 69 грн.;

- ПП «Менеджментбудпром» - на суму 161 676, 00 грн.;

- ТОВ «Будмегаінвест» - на суму 75 636, 00 грн.;

- ТОВ «Модуль Стандарт» - на суму 116 916, 00 грн.;

- ТОВ «Вест-Компані» - на суму 30 120, 00 грн.;

- ПП «Будтехпром» - на суму 1 467 125,14 грн.

Операція закриття кредиторської заборгованості шляхом видачі векселів ТОВ «Домнасервіс» у бухгалтерському обліку відображено наступною кореспонденцією рахунків: Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт 621 «Короткотермінові векселі видані у національній валюті».

Судом встановлено, що 06.08.2009р. між ТОВ «Домнасервіс» (замовник) та ТОВ «Арма» (підрядник) було укладено Договір підряду №06/08 на виконання робіт, предметом якого є ремонтно-будівельні роботи комплексу, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 3. Відповідно до пункту 2.2. Договору підряду від 06.08.2009р. №06/08 на виконання робіт загальна вартість робіт з ПДВ складає 142531,69грн. Пунктом 3.2.2. Договору підряду від 06.08.2009р. №06/08 на виконання робіт сторонами встановлена можливість оплати виконаних робіт шляхом передачі векселя.

02.11.2009 між ПП «Менеджментбудпром» (постачальник) та ТОВ «Домнасервіс» (покупець) було укладено Договір на придбання матеріалів №02.11.09, на підставі якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності. Відповідно до пункту 2.2. Договору від 02.11.2009 на придбання матеріалів №02.11.09 загальна вартість договору склала 161 676, 00 грн. з ПДВ. Згідно з пунктом 3.1. Договору від 02.11.2009р. на придбання матеріалів №02.11.09 розрахунок за Договором здійснюється в національній валюті України на підставі рахунків шляхом банківських переказів або передачі векселів.

18.02.2010 між ТОВ «Будмегаінвест» (постачальник) та ТОВ «Домнасервіс» (покупець) було укладено Договір поставки б/н, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити такий товар. Пунктом 4.1. Договору поставки від 18.02.2010 б/н визначено, що загальна вартість товару, що є предметом поставки за цим Договором, складає 75 636, 00 грн. з ПДВ. Розрахунок за цим Договором між сторонами провадиться в національній валюті шляхом банківського переказу чи передачі векселів (пункт 5.1. Договору поставки від 18.02.2010 б/н).

15.03.2010 між ТОВ «Модуль Стандарт» (постачальник) та ТОВ «Домнасервіс» (покуцпець) було укладено Договір поставки б/н, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити в строки та на умовах цього Договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного значення. Згідно з пунктом 2.2. Договору поставки від 15.03.2010 б/н загальна вартість Договору складає 116 916,00 грн. з ПДВ. Можливість розрахунку за Договором поставки від 15.03.2010 б/н шляхом передачі векселів закріплена у пункті 3.1. цього Договору.

23.04.2010 між ТОВ «Вест Компані» (постачальник) та ТОВ «Домнасервіс» (покупець) було укладено Договір поставки від 23.04.2010р. б/н, предметом якого є зобов'язання постачальника поставити в строки та на умовах цього Договору, а покупця - прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності. Згідно з пунктом 3.1. Договору поставки від 23.04.2010 б/н розрахунок за Договором здійснюється в національній валюті України на підставі рахунків шляхом банківських переказів або передачі векселів.

02.08.2010 між ТОВ «Домнасервіс» (замовник) та ПП «Будтехпром» (підрядник) було укладено Договір підряду №01-08/10 на виконання робіт, відповідно до пункту 1.1. якого предметом за цим договором є ремонтно-будівельні роботи адміністративної будівлі та виробничих приміщень, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 3. Загальна вартість вищезазначених робіт з ПДВ склала 1 467 125, 14 грн. (Договір підряду від 02.08.2010 №01-08/10 на виконання робіт). У пункті 3.2.1. Договору підряду від 02.08.2010 №01-08/10 на виконання робіт встановлено, що підрядник зобов'язується оплатити роботи шляхом банківських переказів або передачі векселів.

Також судом встановлено, що ТОВ «Домнасервіс» були видані наступні прості векселі:

- серії АА 2109845 на ТОВ «Арма» на суму 142 531, 69 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.;

- серії АА 2109849 на ПП «Менеджментбудпром» на суму 161 676, 00 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.;

- серії АА 2109846 на ТОВ «Будмегаінвест» на суму 75 636, 00 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.;

- серії АА 2109850 на ТОВ «Модуль Стандарт» на суму 116 916, 00 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.;

- серії АА 2109848 на ТОВ «Вест-Компані» на суму 30 120, 00 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.;

- серії АА 2109847 на ПП «Будтехпром» на суму 1 467 125, 14 грн. зі строком платежу - не пізніше ніж 31.12.2016р.

На зворотній стороні вищезазначених векселів ТОВ «Арма», ПП «Менеджментбудпром», ТОВ «Будмегаінвест», ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Вест-Компані», ПП «Будтехпром» без зазначення особи, якій передається вексель, було вчинено бланковий напис: «Сплатити наказу», який засвідчений підписом керівників та скріплений печаткою зазначених підприємств, що безумовно свідчить про прийняття ними векселів та подальшу їх передачу іншим особам.

ТОВ «Промислово-фінансова група «Конкорд», що є держателем спірних векселів на момент розгляду спору в суді, придбало їх за договорами купівлі-продажу цінних паперів від 25.10.2011р. №Б10252-1 та від 22.07.2014р. № 220714/06-БВ.

ТОВ «Домнасервіс» стверджує, що під час проведення податкової перевірки на підтвердження факту видачі векселів надавались копії вищезазначених векселів, але з невідомих причин вони не були враховані при складанні Акту перевірки, про що, до речі, також було зазначено ним у запереченнях, поданих на акт №734/22.01-34/30643589 від 29.07.2014р. документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Домнасервіс» з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2013р.

Порядок надання платниками податків документів до перевірки, визначено статтею 85 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 85.4 якої при проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки; такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.8 статті 85 Податкового кодексу України).

Пунктом 85.6 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати; зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником; у разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

За таких обставин, за відсутності в розпорядженні податкового органу документів, що стосуються предмету документальної перевірки, останній вправі звернутися до платника податків із запитом про надання належним чином завірених копій документів. У разі відмови платника податків надати копії документів для перевірки посадова (службова) особа органу державної податкової служби зобов'язана скласти акт про відмову у наданні документів із зазначенням переліку документів, що були витребувані, але не надані.

Таким чином, саме запит про надання копій документів та акт про відмову у наданні документів є належними доказами того, що посадові особи платника податків були повідомлені про необхідність надання до перевірки певних документів та не надали їх.

З наведеного випливає, що податковий орган вправі зазначити в акті перевірки про ненадання платником документів лише у випадку ознайомлення платника податків з переліком документів, які необхідно надати та за умови документального підтвердження факту невиконання посадовими особами підприємства обов'язку щодо їх надання.

З матеріалів справи не вбачається, а Криворізькою Південною ОДПІ не доведено, що при проведенні перевірки ТОВ «Домнасервіс» спрямовувався запит про надання документів на підтвердження видачі векселів, так само як і складався акт про відмову надати такі документи.

Що стосується відсутності актів прийому-передачі векселів, то слід зазначити, що як чинним законодавством України, зокрема, положеннями Закону України «Про обіг векселів в Україні» та Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, так і умовами договорів, укладених ТОВ «Домнасервіс» з ТОВ «Арма», ПП «Менеджментбудпром», ТОВ «Будмегаінвест», ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Вест-Компані», ПП «Будтехпром», не встановлено обов'язку оформлювати передачу векселів відповідним актом, поряд з цим, зазначеними договорами передбачений розрахунок із застосуванням векселів.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування між ТОВ «Домнасервіс» та ТОВ «Арма», ПП «Менеджментбудпром», ТОВ «Будмегаінвест», ТОВ «Модуль Стандарт», ТОВ «Вест-Компані», ПП «Будтехпром» інших правовідносин, більш того за той же період, ніж ті, що виникли на підставі договорів поставки від 15.03.2010р., від 18.02.2010р., від 02.11.2009р., від 23.04.2010р. та договорів підряду від 02.08.2010р. та 06.08.2009р., зазначена вартість яких еквівалентна кредиторській заборгованості, що виникла, та номіналам векселів.

В порушення приписів частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості суд першої інстанції помилково не прийняв документи, які надавались позивачем, та за твердження податкового органу, не були надані ТОВ «Домнасервіс» на момент проведення перевірки та під час адміністративного оскарження. Відповідно, частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

У той же час право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

Відхиляючи документи як докази, суд першої інстанції зазначив про їх вiдсутнiсть на момент проведення перевірки та послався на положення пункту 44.6 статтi 44 Податкового кодексу України.

Втiм норми податкового законодавства не обмежують перiод подання платником необхiдних первинних документiв лише часом проведення податкової перевiрки.

Не дає пiдстави для такого висновку i пункт 44.6 статтi 44 Податкового кодекс України, адже наведена норма лише визначає статус показникiв податкової звiтностi, якi не пiдтвердженi необхiдними документами пiд час перевiрки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесi обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказiв, що надавались ним пiд час проведення податкової перевiрки.

Обов'язок суду оцiнити вiдповiднi докази за правилами статтi 86 Кодексу адмiнiстративного судочинства України є однiєю з гарантiй установлення об'єктивної iстини у справi та прийняття правильного рiшення у вiдповiдностi з вимогами статтi 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такими чином, вищезазначене у сукупності, з урахуванням того, що векселі перебувають у вільному обігу та можуть бути пред'явленні до платежу до 31.12.2016р., всупереч висновкам суду першої інстанції, свідчить про те, що кредиторська заборгованість у загальному розмірі 1 994 005, 00 грн. не є безнадійною та не підлягає включенню до валового доходу.

Також матеріалами справи та під час судового розгляду встановлено, що у квітні 2012р. та червні 2012р. на підставі усної домовленості ТОВ «Меблева компанія України» ТОВ «Домнасервіс» були поставлені меблі, про що свідчать видаткові накладні від 27.04.2012р. №Е120000317, від 30.04.2012р. №А160000281 та від 14.06.2012р. №А160000392, а також прибуткові ордери від 27.04.2012р. №54 та від 14.06.2012р. №6.

На оплату вказаних меблів, а також транспортних послуг з їх перевезення ТОВ «Меблева компанія України» було виставлено рахунки від 18.04.2012р. №А-160000170, від 20.04.2012р. №Е120000219 та від 08.06.2012р. №А-160000282, які були сплачені ТОВ «Домнасервіс», про що свідчать платіжні доручення від 24.04.2012р. №273 та від 11.06.2012р. №450

За результатами вказаних операцій були виписані податкові накладні від 24.04.2012р. №54/11 та №74/2, а також від 11.06.2012р. №18/11.

Організацію доставки вказаних меблів здійснювало ТОВ «Меблева компанія України», про що свідчать акти про надання ТОВ «Меблева компанія України» ТОВ «Домнасервіс» транспортних послуг, вартість яких разом з меблями була сплачена ТОВ «Домнасервіс», а також товарно-транспортні накладні.

З наданих первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій між ТОВ «Домнасервіс» та ТОВ «Меблева компанія України», вказані документи підтверджують фактичне отримання позивачем товару, його обсяг та оплату.

На поставлений товар контрагентом позивача виписано податкові накладні, на підставі яких сума податку на додану вартість внесена ТОВ «Домнасервіс» до складу податкового кредиту. Видані позивачеві контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства.

Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності не спростовано податковим органом та вбачається з характеру діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять, як не містить таких висновків і акт перевірки.

Більш того, висновок про нереальність господарської діяльності з ТОВ «Мебельна компанія України» було зроблено без оцінки самої господарської діяльності між підприємствами, а лише з огляду на отриманий від ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська акт перевірки №943/04-61-22-3/30730755 від 18.11.2013р., відповідно до якого в ході перевірки ТОВ «Мебельна компанія України» не підтверджено реальності здійснення операцій з контрагентами, а саме: не встановлено факту поставок товарів по ланцюгу постачальники - ТОВ«Мебельна компанія України» - контрагенти/покупці, та встановлено порушення ТОВ «Мебельна компанія України» статті 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період квітень 2012 р. та червень 2012 р.

В силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Крім того, при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Що стосується неприйняття судом договору суборенди від 18.04.2012р. №1/8 та акту прийому-передачі до нього щодо прийняття скаржником в суборенду приміщення, адреса якого вказана в товарно-транспортних накладних як пункт розвантаження меблів, то слід зазначити, що: - по-перше, Криворізькою південною ОДПІ не підтверджено, що від ТОВ «Домнасервіс» взагалі витребовувались та не були ним надані будь-які документи на підтвердження господарських операції з ТОВ «Мебельна компанія України», зокрема договір суборенди від 18.04.2012р. №1/8; - по-друге, судом першої інстанції знову ж таки був порушений принцип офіційного з'ясування обставин.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції щодо непідтвердження факту придбання ТОВ «Домнасервіс» офісних меблів у ТОВ «Мебельна компанія України» є необґрунтованим.

Також судом встановлено, що ТОВ «Домнасервіс» було укладено договори з ТОВ «НВП «МАК», а саме:

- договір субпідряду № 09/04 від 09.04.2012 р. щодо виконання ТОВ «НВП «МАК» (субпідрядник) власними силами по завданню ТОВ «Домнасервіс» (генпідрядник) у періоді квітень-грудень 2012 р. робіт по відновленню вогнеупорної кладки камер коксування КБ-1 на території ПАТ «МК «Азовсталь» у кількості 40 шт. методом керамічної наплавки в об'ємі, затвердженому генпідрядником, проектно-кошторисною документацією; вартість робіт складає 702 720 грн. з ПДВ; договір діє до 31.12.2012 р.;

- договір підряду № 1 від 03.01.2013 р. щодо виконання ТОВ «НВП «МАК» (підрядник) власними та/або залученими силами по завданню ТОВ «Домнасервіс» (генпідрядник) робіт на території ПАТ «МК «Азовсталь» по технічному обслуговуванню, поточним, капітальним ремонтам обладнання, а також робіт по демонтажу, монтажу обладнання, передбачені графіком проведення ремонтів, договірними цінами та заявками генпідрядника; вартість робіт складає 4 200 000 грн. з ПДВ; договір діє до 31.12.2013 р.;

- договір № 121/ОГМ-ДМ від 22.03.2013р.щодо виконання ТОВ «НВП «МАК» (підрядник) за дорученням ТОВ «Домнасервіс» (замовник) робіт по відновленню вогнеупорної кладки коксових батарей методом керамічної наплавки, підмазки сколів футеровки коксових камер на території ПАТ «Донецькокс»;вартість робіт складає 243 043грн. з ПДВ; договір діє до 31.12.2013 р.;

- договір № 781-ДМ від 01.04.2013р. щодо виконання ТОВ «НВП «МАК» (підрядник) робіт по поточному ремонту камер коксування КБ-2, 5, 6 на території

ПАТ «Запоріжкокс» методом ксрамічної наплавки; вартість робіт складає 4 155 202,8грн. з ПДВ; договір діє до 31.12.2013р.;

- договір № 435/13М-ДМ від 20.05.2013р. щодо виконання ТОВ «НВП «МАК» (підрядник) за дорученням ТОВ «Домнасервіс» (замовник) робіт по технічному обслуговуванні (відновленню вогнеупорної кладки коксових батарей методом керамічної наплавки) КБ № 5- КБ № 9 на території ПАТ «Авдієвський коксохімічний завод»; вартість робіт визначається на підставі узгоджених кошторисів; договір діє до 31.12.2013 р.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «НВП «МАК», а також правомірності формування податкового кредиту та визначення об'єкта оподаткування позивачем надано первинні документи: акти прийому виконаних робіт, приймально-здавальні акти, виписки з відомостей ресурсів до актів виконаних робіт, акти на витрачені матеріали, договірні ціни, кошториси, відомості ресурсів до кошторису, відомості залишків матеріалів, розрахунки загальновиробничих витрат, рахунки-фактури, податкові накладні, платіжні доручення та інші.

Зазначені акти виконаних робіт, як і інші первинні документи оформлені належним чином, дають можливість визначити місце робіт, визначитись зі змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, тобто, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій. На всіх документах містяться відбитки печатки, яка є засобом ідентифікації юридичної особи відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку.

При цьому, наказ Міністерства статистики України та Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 27.01.1997р. №26/5, на який посилають суд першої інстанції, втратив чинність.

Проте на теперішній час за вимогами ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 так само, як і раніше згідно листів Мінрегіонбуду України «Про застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 09.03.2010р. №12/19-2-9-21-2368, «Щодо застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 16.03.2010р. №12/19-3-9-14-295 вказані примірні форми підлягають обов'язковому застосуванню лише при визначенні вартості будівництва та проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об'єктах, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. В усіх інших випадках (коли будівництво здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, відмінних від державних коштів) замовники та виконавці робіт можуть застосовувати документи довільної форми, розроблені самостійно, зазначивши в них обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

В зв'язку з тим, що виконання робіт здійснювалось та фінансувалось не за державні кошти, то при складанні актів виконаних робіт сторони не обов'язково повинні були суворо дотримуватися саме примірних форм №КБ-2в, мали право змінювати та доповнювати їх, заповнювати їх цілком або у певній частині, при цьому забезпечуючи наявність в них всіх необхідних обов'язкових реквізитів первинних документів.

До того ж, з матеріалів справи не вбачається, а судом першої інстанції не було зазначено в яких саме актах виконаних робіт (із зазначенням їх реквізитів) містяться певні недоліки.

Поряд з первинним документами, складеними за результатами оспорюваних господарських операцій з ТОВ «НВП «МАК», на підтвердження їх здійснення позивачем також надані листи на дозвіл входу робітників ТОВ «НВП «МАК» для виконання робіт, заявки на видачу тимчасових перепусток, довідки про персонал, що виконував роботи та табелі обліку робочого часу, договір купівлі-продажу перепусток №0103/11336 від 20.03.2012 р., договір купівлі-продажу перепусток № 33/2/13 від 06.02.2013 р. та платіжні доручення до нього, свідоцтва про проходження ввідного інструктажу з охорони праці, платіжні доручення щодо оплати штрафів, які були виставлені за порушення робітниками субпідрядників правил з охорон праці під час виконання оспорюваних робіт, платіжні доручення щодо відшкодування витрат на відрядження, договір № 435/13М від 20.05.2013, договір № 121/ОГМ від 22.03.2013 р., договір № 781 від 01.04.2013 р. та інше.

Що стосується підписів, які містяться на договорі субпідряду від 09.04.2012р. №09/04, договорі підряду від 03.01.2013р. №1 та договорі купівлі-продажу перепусток на територію ПАТ «МК «Азовсталь» від 06.02.2013р. №33/2/13, то слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями та не має відповідних спеціальних знань для встановлення, якій особі належить підпис на документах. При цьому з пункту 5.4.8. Статуту ТОВ «НВМ «МАК» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що право першого підпису від імені товариства мають генеральний директор, виконавчий директор, яким на момент підписання оспорюваних договорів згідно наказу від 01.10.2008р. №93/к була ОСОБА_2

Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Домнасервіс» було укладено договори з ТОВ «ТПК «Памір», а саме:

- договір субпідряду № 118/7/13 на капітальні ремонти від 03.07.2013р. щодо виконання ТОВ «ТПК «Памір» (субпідрядник) на доручення ТОВ «Домнасервіс» (підрядник) робіт по капітальному ремонту залізобетонних конструкцій бункера М1, М2 ДФ-1 з заміною захисної футеровки в осях 7-16, рядах Б-Г згідно специфікації на території ПАТ «Північний ГКЗ»; вартість робіт складає 524 998,8 грн. з ПДВ; договір діє до 30.04.2014 р.;

- договір на капітальні ремонти № 151/10/13 від 03.10.2013р. щодо виконання ТОВ «ТПК «Памір» (субпідрядник) по дорученню ТОВ «Домнасервіс» (підрядник) робіт по капітальному ремонту технологічного обладнання згідно переліку на території ПАТ «Північний ГКЗ»; сторони допускають при письмовому погодженні підрядника, притягнення субпідрядником спеціалізованих підприємств для виконання окремих об'ємів робіт; роботи виконуються з матеріалів замовника та засобами субпідрядника; вартість робіт визначається специфікаціями та у загальній сумі становить 599 999,59 грн.; договір діє до 31.03.2014р.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «ТПК «Памір» та правомірності формування податкового кредиту та об'єкта оподаткування позивачем надано первинні документи: акти прийому виконаних робіт, рахунки-фактури, платіжні доручення, заявки про залік однорідних вимог, відомості ресурсів до акту виконаних робіт, податкові накладні та інші.

Зазначені акти виконаних робіт, як і інші первинні документи оформлені належним чином, дають можливість визначити місце робіт, визначитись зі змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, тобто, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій. На всіх документах містяться відбитки печатки, яка є засобом ідентифікації юридичної особи відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку.

Поряд з первинним документами, складеними за результатами оспорюваних господарських операцій з ТОВ «ТПК «Памір», на підтвердження їх здійснення позивачем також надані листи на дозвіл входу робітників ТОВ «ТПК Памір» для виконання робіт, договір підряду № 1153/19/7/13 від 17.07.2013 р., договір №167/12/13 по наданню санітарно-побутових послуг від 01.09.2013 р. в корпусі ПАТ «Північний горно - збагачувальний комбінат» та інше.

Досліджуючи питання щодо реальності здійснення господарських операцій за вказаними договорами з ТОВ «НВП «МАК» та ТОВ «ТПК Памір», з урахуванням положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», судом апеляційної інстанції встановлено, що первинні документі відповідають вищенаведеним вимогам чинного законодавства та містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне виконання робіт, їх обсяг.

За вказаними операціями контрагентами позивача виписано податкові накладні, на підставі яких сума податку на додану вартість внесена позивачем до складу податкового кредиту. Видані позивачеві контрагентами податкові накладні відповідають вимогам законодавства.

Вбачається використання позивачем результатів робіт у власній господарській діяльності, що не спростовано податковим органом.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять, як не містить таких висновків і акт перевірки.

Вказаним спростовуються висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів реальності виконання сторонами договорів. При цьому, судом першої інстанції не наведено висновків щодо невідповідності вказаних первинних документів вимогам законодавства чи порушень відображення господарських операцій за вказаним договором в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Щодо зауважень суду першої інстанції про відсутність дозволів замовника на виконання субпідрядних робіт, а також документів, які б підтверджували перетин працівників, машин субпідрядників на контрольно-пропускних пунктах замовника слід зазначити, що вказані документи не віднесено до обов'язкових документів ведення податкового чи бухгалтерського обліку.

Позивачем надано, проте судом першої інстанції не враховано, заявки на оформлення тимчасових перепусток, на необхідність наявності яких наполягав податковий орган у акті перевірки, листи про дозвіл входу на територію об'єктів робіт, табелі робочого часу та інше. Поряд з цим, не вбачається можливості надати позивачем документи, які б підтверджували перетин працівників, машин субпідрядників контрольно-пропускних пунктів замовника, оскільки вказаними документами є відповідні перепустки, які мали видаватись безпосередньо робітникам контрагента позивача і згідно умов договорів мали повертатись замовникам.

На час здійснення господарських операцій позивач та його контрагенти мали спеціальну податкову правосуб'єктність, були зареєстровані як платники податку на додану вартість та податку на прибуток (згідно відкритої інформації, розміщеної на сайті Державної фіскальної служби України), а також перебували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців без будь-яких обмежень, мали відповідні ліцензії на виконання будівельних робіт (згідно відкритої інформації, розміщеної в Єдиному ліцензійному реєстрі), а саме: ТОВ «НВП «МАК» Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано ліцензію серії АВ №595139 на здійснення діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, строком дії з 12.10.2011р. до 12.10.2016р., а також ТОВ «ТПК «Памір» Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано ліцензію серії АЕ №289340 на здійснення діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, строком дії з 24.07.2012р. до 24.07.2015р. Одночасно, відповідачем не доведено, що контрагенти позивача не мали матеріальних та технічних можливостей виконувати роботи, зокрема на підтвердження відсутності трудових ресурсів не було навіть надано довідок ф.1-ДФ на відповідну вимогу суду, при цьому посилання на акт перевірки ТОВ «ТПК «Памір» та штатний розпис за пізніший період, ніж період вчинення операції є неправомірним.

Крім того, висновки акта перевірки ґрунтуються на твердженні відповідача про порушення позивачем та його контрагентом вимог статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, проте такі висновки працівниками податкового органу зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки Податковий кодекс України не визначають за податковими органами компетенції на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. За загальним визначенням компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій органів державної податкової служби під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань, у тому числі щодо спірних зобов'язань, визначався Податковим кодексом України, який не містили та не містять норм, які б наділяли відповідача повноваженнями на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають вимогам законодавства, повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним; у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте відповідачем під час судового розгляду справи не надано допустимих та належних доказів того, що фактична господарська діяльність позивача та вчинювані ним правочини містять прояви обставин, що передбачені частиною 1 статті 228 Цивільного кодекс України. Крім того, відповідно частини 1 та частин 2 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідач в акті перевірки вказує на те, що правочини, вчинені позивачем і його контрагентом, кваліфікуються як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, фіктивні правочини (стаття 234 Цивільного кодексу України). Проте згідно приписів статті 234 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Відповідач не навів посилання на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми права в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів. За відсутності фактів, що відповідно до законодавства свідчили б про нікчемність укладених угод, інших доказів та обґрунтувань недійсності укладених позивачем правочинів, а тим більш, їх нікчемності відповідачем не надано, що додатково свідчить про недоведеність висновків перевірки.

В силу частини другої статтi 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адмiнiстративних справах про протиправнiсть рiшень, дiй чи бездiяльностi суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомiрностi свого рiшення, дiї чи бездiяльностi покладається на вiдповiдача, якщо вiн заперечує проти адмiнiстративного позову, податковий орган не повинен обмежуватися встановленням формальних умов застосування податкового законодавства, та у випадку сумнiвiв у правомiрностi донарахування грошових зобов'язань повинен встановити, дослiдити та оцiнити всю сукупнiсть обставин, що мають значення для оцiнки поведiнки платника у сферi оподаткування.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість підстав, з яких виходив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, допустивши порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції у частині відмови у задоволені позову.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо реальності господарських операцій ТОВ «Домнасервіс» з ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп», виходячи з наступного.

25.03.2012р. між ПП «Ларі-Інвест» (постачальник) та ТОВ «Домнасервіс» (покупцем) було укладено Договір №25/03, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язувався передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору спецвзуття.

На підставі зазначеного Договору ТОВ «Домнасервіс» було придбано у ПП «Ларі-Інвест» всього 54 пари спецвзуття на загальну суму 8 456, 11 грн. з ПДВ, про що свідчать накладні від 28.03.2012р. №64 та від 13.04.2012р. №75, а також прибуткові ордери від 28.03.2012р. №17 та від 13.04.2012р. №12.

ТОВ «Домнасервіс» були сплачені виставлені ПП «Ларі-Інвест» рахунки від 14.03.2012р. №50, №53 та №53/1, про що свідчать платіжні доручення від 26.03.2012р. №192 та від 05.04.2012р. № 219.

За результатами вказаних операцій були виписані відповідні податкові накладні від 27.03.2012р. №64 та від 05.04.2012р. №75.

На підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності ТОВ «Домнасервіс» надано перелік професій і посад, яким безкоштовно видається спецодяг та спецвзуття, штатний розклад робочих ТОВ «Домнасервіс», списки робочих з підписами про отримання спецодягу та спецвзуття зі складу.

12.09.2012р. між ТОВ «Домнасервіс» (покупець) та Приватним підприємством «Науково-виробнича фірма Юнівер груп» (постачальник) було укладено Договір №92 А (на придбання технологічного обладнання), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити обладнання згідно специфікації (надалі - обладнання) на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов Договору та згідно пункту 1 Специфікації №1 до договору ТОВ «Домнасервіс» придбало у ПП «НВФ Юнівер груп» 10 шт. з'єднань рукавів зарядної машини к. СР.000СБ, 2011-2012 р. випуску загальною вартістю 12 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 22.10.2012р. №РН-0000066.

За вказане обладнання на підставі рахунку-фактури від 18.09.2012р. №СФ-0000053 позивачем було сплачено ПП «НВФ Юнівер груп» 12 000 грн. 00 коп. з ПДВ, про що свідчать платіжні доручення від 19.11.2012р. №1056 та від 21.09.2012р. №800. За результатами вищезазначеної операції були виписані податкові накладні від 21.09.2012р. №86 та від 22.10.2012р. №97.

При судовому розгляді справи встановлено, що придбане у ПП НВФ «Юнівер-Груп» обладнання було в подальшому ТОВ «Домнасервіс» реалізовано ПАТ «ЦГЗК», що підтверджується рахунком, видатковою накладною, дорученням ПАТ «ЦГЗК» на отримання обладнання, переліком цінностей, що належить отримати.

За таких обставин судом встановлено, що вказані господарські операції ТОВ «Домнасервіс» з ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» об'єктивно призвели до руху активів позивача та до зміни його майнового стану.

Відповідно до акту перевірки податковим органом при проведенні перевірки зауважень та юридичних дефектів при складанні вказаних первинних документів по взаємовідносинах позивача з ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» виявлено не було, оскільки акт перевірки не містить відповідних висновків з цього приводу.

Проте, судом встановлено, що висновки про нереальність господарської діяльності з вказаними контрагентами податковим органом було зроблено без оцінки самої господарської діяльності між підприємствами, а лише з огляду на отриманий від Криворізької північної ОДПІ акт перевірки ПП «Ларі-Інвест» № 39/224/23937206 від 07.03.2013 р. та отриманий від ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська акт перевірки ПП НВФ «Юнівер-Груп» № 747/226/35341423 від 21.02.2013 р.

Проте, відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За приписами статей 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладається на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про те, що на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання продавцем товару вимог цивільного, господарського, податкового та іншого законодавства. Чинне законодавство України не ставить в залежність право покупця на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість чи податку на прибуток продавцем товару, не впливає на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого при придбанні товару, оскільки законодавство України та приписи Податкового кодексу України не становлять таке право покупця в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання продавцем товару своїх договірних (цивільно-правових) та податкових зобов'язань.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що ПП «Ларі-Інвест» та ПП НВФ «Юнівер-Груп» на час укладання та дії договорів з ТОВ «Домнасервіс» не були зареєстровані в установленому порядку як платники податку на додану вартість, не мали право укладати угоди, виписувати та надавати податкові накладні, були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не виконували свої зобов'язання за договорами з позивачем.

Таким чином, придбавши товари для використання у власній господарській діяльності, та сплативши їх вартість, у т.ч. ПДВ, позивач правомірно набув право на віднесення сплачених сум ПДВ до складу податкового кредиту підприємства та правильно врахував суми витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови в частині відмови у задоволені позову було неповно з'ясовано обставини справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині. В частині ж задоволення позовним вимог суд першої інстанції правильно встановив обставини справи на надано їм вірну юридичну оцінку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Домнасервіс» підлягає задоволенню, а отже постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасуванню із прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог. Одночасно, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Криворізької південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, тому постанова суду першої інстанції у частині задоволення позовних підлягає залишенню без змін.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі частини 1 статті 94 КАС України сплачені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись пунктами 1, 3 частини 1 статті 198, ст.ст. 200, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домнасервіс» - задовольнити.

Апеляційну скаргу Криворізької південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 804/13153/14 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Криворізької південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 13.08.2014р. № та №.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі №804/13153/14 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України судові витрати на користь позивача в розмірі 2 923, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко