Справа № 826/6381/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6381/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Приватного підприємства «Девіт Груп» про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Девіт Груп» про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у розмірі 517 066, 68 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою Постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року, та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заборгованість відповідача з:

податку на прибуток приватних підприємств виникла на підставі: податкового повідомлення-рішення від 14.05.2013 № розмірі 191 584,00 грн. У платника податків існувала переплата в розмірі 321,00 грн., тому борг становить 191263,00 грн.; пеня в розмірі 51499,35 грн.

податку на додану вартість виникла на підставі: податкового повідомлення-рішення від 14.05.2013 року № в розмірі 208 244, 00 грн. про донарахування ПДВ; податкового повідомлення-рішення № від 28.05.2014 року в розмірі 15 709,00 грн.; декларація з податку на додану вартість №, якою визначено суму податку до сплати в розмірі 216,00 грн. Згідно облікової картки у платника податків була переплата в розмірі 13,84 грн., а тому станом на 30.10.2013 року сума заборгованості склала 202,16 грн.; уточнюючий розрахунок до декларації від 13.03.2014 року з ПДВ в розмірі 2628,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 79,00 грн.; пеня в розмірі 47442,17 грн.

Отже, загальна заборгованість становить 517 066, 68 грн., а тому у зв'язку з несплатою визначених податкових зобов'язань позивачем виставлено податкову вимогу №13462-25 від 07.11.2014.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло право на стягнення податкового боргу, оскільки відсутні належні та допустимі докази відправки податкової вимоги від 07.11.2014 року №13462-25, а також її вручення боржнику.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) під податковим зобов'язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.175 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відтак, враховуючи, що сума податкового зобов'язання не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пп. 42.1, 42.2 ст. 42 ПКУ податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 59.3. ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Згідно з п. 59.4. Кодексу податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Водночас, відповідно до п. 59.5 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Виходячи з положень пп. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 ПК України (щодо визначення органів стягнення), пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 ПК України (щодо права ДПІ на звернення до суду з приводу стягнення податкового боргу), п. 41.5 ст. 41 ПК України (щодо органу стягнення), п. 95.1 ст. 95 ПК України (щодо права податкових органів звертатися до суду про стягнення податкового боргу та звернення стягнення в першу чергу на кошти боржника), п. 95.3 ст. 95 ПК України (щодо стягнення податкового боргу за рішенням суду), податкові органи мають право звертатися до суду щодо стягнення з платників податку податкового боргу.

Пунктом 95.2. ст. 92 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 95.3 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Згідно із п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаного судом вбачається, що існує два способи повідомлення платника податків про існування податкового повідомлення-рішення та/або податкової вимоги:

1) надсилання зазначених документів за адресою (місцезнаходження, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення

2) особисте вручення платнику податків відповідних документів.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв'язку» від 05.03.2009 №270 (далі - постанова №270) встановлено, зокрема, що приймання поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються для пересилання. В той же час, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача

Рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Оператори поштового зв'язку під час надання послуг поштового зв'язку застосовують штампувальні поштові пристрої, відбитки яких відмінні від відповідних пристроїв національного оператора поштового зв'язку (п. 6 постанови №270).

Відповідно до п. 62 Постанови №270 у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля.

Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, поштові відправлення повертаються відправникові для відповідного оформлення (п. 73 Постанови №270).

Поряд з цим, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод (п. 116 Постанови №270). Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказі (п. 117 Постанови №270).

Таким чином, належним документом, що підтверджує факт направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення є розрахунковий документ, а належним документом, що підтверджує отримання адресатом поштового відправлення є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. У разі неможливості вручення (відмови від отримання) є повернення поштового відправлення відправнику.

Окрім того, на зворотньому боці рекомендованого листа з повідомленням про вручення має бути відбиток календарного штемпеля, що в свою чергу підтверджує факт подачі рекомендованого листа в органи поштового зв'язку для відправлення.

Колегія суддів зауважує, що позивачем до позовної заяви долучено зворотній бік рекомендованого повідомлення про вручення, який на думку представника податкового органу підтверджує факт направлення податкової вимоги №13462-25 від 07.11.2014, однак дослідивши поданий документ, колегія суддів не вважає його як належний доказ відправки (вручення) вказаної вимоги, оскільки зазначене повідомлення не містить відомостей про «місце подання» та «дату подання», відсутній відбиток календарного штемпеля та штриховий кодовий ідентифікатор містить закреслення.

Крім того, Окружним адміністративним судом міста Києва витребовувалися у відповідача докази направлення та отримання відповідачем податкової вимоги №13462-25 від 07.11.2014, їх копії та оригінали для огляду судом в судовому засіданні, однак вказаних документів Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві суду не надано.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі, які фактично продубльовані з позовної заяви, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.