Справа № 361/1325/2015-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/1325/2015-а Головуючий у 1-й інстанції: Пухна О.М. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бровекс» на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Бровекс» до Броварської міської ради Київської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Бровекс» звернулося до суду з позовом до Броварської міської ради Київської області про: скасування рішення №1329-48-06 від 09.10.2014 року в частині відмови у встановленні земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0030 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; та зобов'язання повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшого укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 15.04.2010 року №1471 81-05 ПП «Бровекс» попередньо було погоджено місце розташування малої архітектурної форми орієнтовною площею 0,0030 га для розташування кіоску по вул. Короленка м.Бровари.

Рішенням від 09.06.2011 року Броварська міська рада внесла зміни у вищевказане рішення та зазначила у п.1.2 вказаного рішення відносно ПП «Бровекс» після слів «площею 0,0030 га» читати в новій редакції: для розміщення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності (павільйон) по вул. Короленка біля буд №29.

Рішенням від 22.05.2014 року знову було внесено зміни до рішення від 09.06.2011 року та п.18.2 викладено у наступній редакції «надати дозвіл Броварській міській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0030 га для подальшого укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди (павільйону) для провадження підприємницької діяльності по вул. Короленка в м. Бровари Київської області у районі розміщення бювету на підставі заяви ПП «Бровекс» від 18.04.2014 року.

Оскаржуваним у даній справі рішенням Броварської міської ради №1329-48-06 від 09.10.2014 року, зокрема відмовлено ПП «Бровекс» у встановленні земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0030 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності із торгівлі фасованими товарами з тривалим терміном зберігання без приготування продуктів харчування) на землях житлової та громадської забудови по вул. Короленка в м. Бровари Київської області в районі розміщення бювету.

Приписами ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Суд першої інстанції вірно вказує, що статтею 123 ЗК України, на порушення вимог якої посилається позивач, визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Зокрема надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

З викладених вище положень закону випливає, що проект землеустрою розробляється у випадку надання земельної ділянки у користування у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; та формування нової земельної ділянки.

Приписами ч.13 ст.123 ЗК України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з вимогами позивача, з огляду на правову природу земельного сервітуту, про встановлення якого просить ПП «Бровекс».

Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Стаття 99 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначала види земельних сервітутів, правова природа яких не передбачає можливості встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасової споруди (павільйону) для провадження підприємницької діяльності.

Вказані положення кореспондуються з положеннями ст.ст.401, 404 ЦК України, де зазначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відтак, з урахуванням вказаних положень закону, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що земельний сервітут за своєю суттю є обтяженням земельної ділянки, яке не потребує ні зміни цільового призначення, ні формування нової земельної ділянки.

Земельний сервітут за правилами ст.100 ЗК України, 402 ЦК України встановлюється договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Імперативними приписами ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, з огляду на вищевказані норми законодавства, правову природу земельного сервітуту та його призначення, судова колегія приходить до висновку, що Броварська міська рада Київської області обґрунтовано відмовила ПП «Бровекс» у встановленні земельного сервітуту для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності із торгівлі фасованими товарами з тривалим терміном зберігання без приготування продуктів харчування) на землях житлової та громадської забудови, оскільки це б суперечило вимогам закону.

Крім того, надані позивачем матеріали не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, передбаченим ст.70 КАС України, та не спростовують відповідність дій суб'єкта владних повноважень вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції також вказує, що суд першої інстанції слушно зауважив, що позивач має право оформлення оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності із торгівлі фасованими товарами з тривалим терміном зберігання без приготування продуктів харчування) на землях житлової та громадської забудови, що також у свою чергу згідно вимог ч.1 ст. 401 ЦК України є перешкодою для встановлення сервітуту, який підлягає застосуванню для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відмова відповідача у встановленні земельного сервітуту для провадження підприємницької діяльності є правомірною. Відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими та правомірно залишені без задоволення судом першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України надав до суду належні докази правомірності своїх дій.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 16.06.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бровекс» залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.