Справа № 21719/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2011 р.справа № 2а-323/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.
суддів: Суховарова А.В. Божко Л.А.
при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення, -
в с т а н о в и л а:
Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати як незаконну та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилався на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи.
Заперечення на апеляційну скаргу іншими сторонами до суду не подавалися.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на те, що призупинення дії Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" протирічить ст.. 22 Конституції України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 , де і знаходився на грошовому та продовольчому забезпеченні.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 239 від 26.05.2009р. ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пп. "а" п. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992р., у звязу із закінченням строку контракту (а.с.13), та, відповідно, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 02.07.2007 року його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік у Бердянський ОМВК Запорізької області (а.с.14).
Частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вiд 20 грудня 1991 року дійсно було встановлено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`від 17.02.2000 № 1459/3 дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей`було призупинено в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).
Дія ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була призупинена з 11.03.2000 р. З цього ж часу було припинено фінансування Збройних Сил України на виплату грошової компенсації замість речового майна.
Тобто, з моменту набрання чинності Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», позивач втратив право на отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення у зв`язку із зупиненням дії норми закону, що його встановлювала.
Посилання апелянта на постанову КМУ "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" №426 від 29.03.2002 року на підставі якої було розроблено Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.02р. № 402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.12.02р. за № 992/7280 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Зазначеною постановою № 426 затверджено нові норми харчування військовослужбовців, які не зупинялись Законом України "Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року. А отже, згідно примітки №1,6 до постанови № 426 "харчуванням забезпечуються військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, мічмани і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом...", разом з тим згідно постанови КМУ №426 від 29.03.2002 року, примітки №1,6 право на харчування за рахунок держави мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики" мічмани і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, працівники авіації МНС, які постійно працюють на аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і безпосередньо обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоту планери, екраноплани, мотодельтаплани тощо) та забезпечують їх польоти...".
Таким чином, в Постанові КМУ №426 від 29.03.2002 року згідно до примітки №1 навіть згадки немає про грошову компенсацію за продовольче забезпечення. Тому продовольчий пайок, видачу якого призупинено, та добова вартість норм харчування різні за своїм поняттям та мають різне правове обґрунтування.
Щодо до вимог пункту 2.1 вищевказаного Положення встановлено, що забезпечення військовослужбовців продовольством здійснюється за нормами харчування військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженими постановою № 426. Згідно норм забезпечення, затвердженими постановою № 426 не передбачено надання продовольчого забезпечення та видачу пайків особам офіцерського складу.
Згідно вимогам підпункту б) примітки 1 до норми №1 вказаного Положення право на харчування за рахунок держави мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики (мічмани) і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і які постійно працюють на аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і безпосередньо обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоти, планери тощо) та забезпечують їх польоти.
Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, а тому відмова позивачу у виплаті компенсації за не отримане речове майно з 11 березня 2000 року є правомірною.
До того ж, посилання апелянта на те, що Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким призупинена видача продовольчого забезпечення з 11.03.2000 року, суперечить Конституції України, а тому не може бути прийнятий при розгляді конкретної суми, визнається колегією суддів безпідставним, оскільки питання про відповідність даного Закону Конституції України не входить до компетенції адміністративних судів України.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не має право на виплату йому грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198 ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2010 року залишити без змін.
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту.
Повний текст ухвали виготовлено 21 січня 2011 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Л.А. Божко