Справа № 366/1664/15-а
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/1664/15-а Провадження № 2-а/366/32/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.07.2015 року Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої - судді Слободян Н.П., при секретарі Ашуркіну Р.М., з участю представників позивача, відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію за віком,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до УПФУ в Іванківському районі і просила: 1) визнати дії управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області щодо призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік в сумі 1197,91 грн. з 29.12.2014 року неправомірними; 2) зобовязати відповідача призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2011-2113 роки з 29.12.2014 року.

Свої позовні вимоги вона мотивувала тим, що з 28.08.2008 року по 30.11.2014 року вона перебувала на обліку і відповідача та отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, яка була призначена на підставі судового рішення, яке в подальшому постановою ВАСУ було скасовано через відсутність підстав для призначення такого виду пенсії.

Маючи статус особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС, 3 категорії, вона 29.12.2014 року звернулась до відповідача із заявою призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач, призначаючи пенсію за її заявою за матеріалами наявної пенсійної справи, вважаючи процедуру призначення «переведенням з одного виду пенсії на інший», при обрахунку заробітної плати застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три роки перед останнім призначенням (перерахунком) пенсії за 2007 рік.

Позивач вважає, що відповідачем порушені її права щодо застосування показника середньої заробітної плати: рішення, на підставі якого вона отримувала пільгову пенсію з 2008 року скасоване. Остаточно їй відмовлено у задоволенні позовних вимог 18.11.2014 року: суд встановив, що у неї відсутнє право на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Це рішення набрало законної сили 03.03.2015 року, після залишення його в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду. У звязку з цим УПФУ припинило виплату пенсії позивачу.

29.12.2014 року на підставі особистої заяви позивачу була призначена пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заробітна плата для обчислення пенсії мала визначатися за формулою, при цьому середня заробітна плата для визначення мала братися за три календарні роки, щ передують року звернення за призначенням пенсії.

Після отримання пенсії, позивачка зясувала, що відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік ( у сумі 1197,91 грн.), а не показник за 2011-2013 роки (2700,98 грн.). У відповіді позивачці УПФУ свою позицію мотивує тим, що позивачка вже перебувала на обліку в УПФУ та отримувала пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому вважає процедуру «переведенням з одного виду пенсії на інший» і не розглядає її як «нове призначення».

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивачка просила її позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

У судовому засіданні представник відповідача позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФУ з 2008 року. Отримувала пенсію на підставі рішення суду. І лише з листопада 2014 року їй було припинено її виплату, але з обліку вона ще не була знята. Постанова суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог набрала законної сили 03.03.2015 року. За заявою позивачки її було переведено на інший вид пенсії. Саме тому, УПФУ вважає, що відбулося саме переведення, а не призначення вперше пенсії особі, яка фактично перебувала на обліку в УПФУ та з 2008 року отримувала пенсію. Відповідно для визначення показника середньої заробітної плати було взято заробітну плату працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік (рік, що передував призначенню пенсії). Представник позивача просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши додані до справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 народилася 16.07.1963 року, що підтверджується її паспортом громадянина України.

ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим Київською ОДА 18.11.1993 року.

З 01.20.1993 року по 30.11.1995 року вона , перебуваючи на посадах техніка-інструктора відділу кадрів та бухгалтера ДМП «Ніво» та в період з 01.12.1995 року по 28.02.1997 року і з 10.03.1997 року по 15.02.2003 року, перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Ніво», працювала в м. Чорнобиль на території зони відчуження з особливо шкідливими умовами праці.

16.07.2008 року їй виповнилось 45 років, а тому вона 28.08.2008 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пільгової пенсії за віком. За її заявою їй була призначена така пенсія, але згодом, відмовлено у виплаті такої пенсії з тих підстав, що не знайшов підтвердження належними документами факт її роботи з 01.12.1995 року по 15.02.2003 року на території зони відчуження, що, на думку відповідача, виключало можливість зарахування цього періоду до пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

ОСОБА_1, оскаржуючи дії УПФУ, у позові до суду просила визнати за нею право на отримання зазначеної пенсії, та зобовязати відповідача призначити їй пільгову пенсію, як особі, що здійснювала трудову діяльність на території зони відчуження.

Постановою Іванківського районного суду від 22.04.2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.11.2011 року, позов було задоволено. Однак, в результаті розгляду касаційної скарги УПФУ, ухвалою вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року, зазначені постанова та ухвала скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

18.11.2014 року постановою Іванківського районного суду Київської області у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки «Позивач просить визнати її право на отримання пільгової пенсії за віком, як особи, яка на території зони відчуження працювала повний робочий день. Не зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази про місце роботи, займану посаду позивача, при цьому суду не надано доказів того, що посади позивача, які вона займала в ДМП «НІВО» та ТОВ «НІВО» належали до Списків № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Сам лише факт роботи на території зони відчуження повний робочий день не є підставою для призначення пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року постанова суду першої інстанції від 18.11.2014 року залишена без змін, відповідно набрала законної сили.

Оскільки саме призначення та виплата пенсії проводилась на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване, виплата пенсії була припинена, відповідно мали місце наслідки, передбачені ст. 255 КАС України: постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх представників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі, не можуть оспорювати ся в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Як зазначено вище, постановою, яка набрала законної сили і є остаточною у справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Іванківському районі Київської області (справа № 2-а-4-10-1012), встановлено, що ОСОБА_1 не доведено право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Відповідно призначення і виплата їй пенсії не ґрунтувались на законі.

На час припинення виплати позивачці пенсії ( в період розгляду її адміністративного позову судовими інстанціями України) позивачка досягла іншого пільгового пенсійного віку, який передбачений ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відноситься до осіб «які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років», відповідно її пенсійний зменшується на 6 років. Цією ж статтею визначено, що «Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону».

З огляду на зазначену норму, ОСОБА_1 29.12.2014 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй цього виду пенсії. Право на цей вид пенсії та строки її призначення не оспорюються сторонами .

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» «Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ст. 10 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», визначає, що «особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором».

Ч.3 ст. 45 цього ж Закону визначено, що «переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду».

В даному випадку не може іти мова про наявність у ОСОБА_1 права на два чи більше види пенсій: вона має безспірне право лише на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відсутність права на отримання пенсії за списком № 1 підтверджено рішенням суду.

Факт припинення виплати пенсії ОСОБА_1 згідно з розпорядження УПФУ в Іванківському районі Київської області № 137314 від 21.11.2014 року з 01.12.2014 року сторонами не оспорюється. Після набрання рішенням суду першої інстанції від 18.11.2014 року законної сили 03.03.2015 року (за результатами апеляційного розгляду) виплата цього виду пенсії не поновилась, оскільки було підтверджено відсутність права на це.

Відповідно з моменту скасування Вищим адміністративним судом України 12.06.2014 року постанови суду першої інстанції від 22.04.2010 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011 року, підтверджено відсутність права позивачки на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Припинення її виплати також це підтверджує.

Тому, заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на підставі, яка ніким не оспорюється, слід вважати як заявою саме про призначення пенсії, а не про переведення з одного виду пенсії на інший, так як фактично такого переведення не відбулося. Навпаки, саме орган УПФУ, оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не визнавав за нею таке право, відповідно мова може йти лише про призначення, а не про переведення. І в такому випадку позивачка має право згідно ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на розрахунок показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2011-2113 роки з 29.12.2014 року ( з моменту звернення за призначенням пенсії за віком, як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії із зменшенням пенсійного віку на 6 років) .

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду України та Вищого адміністративного Суду України як на судову практику по аналогічній категорії справ, не є коректною. Оскільки зазначені ухвали та постанови відносяться до пенсій, які були призначені, виплачувались у безспірному порядку, і позивачі зверталися саме із заявами про переведення з одного виду пенсії на інший чи перерахунок раніше призначеної пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України «якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України». В даному випадку документально підтверджено сплату позивачкою судового збору у сумі 73 грн. 08 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 11, 12, 18, 19, 76, 79, 94, 160-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и л а :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік в сумі 1197,91 грн. з 29.12.2014 року неправомірними.

Зобов*язати управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2011-2113 роки з 29.12.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя: Н.П.Слободян