Справа № 2а-7496/09/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2010 р. № 2а-7496/09/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів у складі:

головуючого - судді Гулкевич І.З.

суддів Коморного О.І.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Галійчук А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики та ОСОБА_6 у справах захисту прав споживачів у Львівській області про зобовязання до вчинення дій, відшкодування судових витрат та моральної шкоди,-

Обставини справи:

Позивач, ОСОБА_5 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом у якому містяться вимоги:

- визнати неправомірним рішення Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики по розгляду поданих скарг;

- зобовязати Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики визнати нечинною постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1518 від 08.06.2007р. та постанову про накладення стягнень передбачених ст.. 23 Закону України «Про захист прав споживачів №1140 від 19.06.2007р. постановлені Головним Львівським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів;

- зобовязати Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики притягнути до відповідальності посадових осіб Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики притягнути до відповідальності посадових осіб Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, які розглядаючи подані позивачем скарги знехтували законодавством України, наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25.10.2006р. №311;

- зобовязати Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики притягнути до відповідальності посадових осіб Головного Львівського обласного управління у справах захисту прав споживачів винних у вчиненні порушень викладених у поданих скаргах.

Ухвалою суду від 12.05.2010 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача ОСОБА_6 у справах захисту прав споживачів у Львівській області.

При розгляді справи судом, позивачем збільшено позовні вимоги, в частині яких ухвалою суду від 25.11.2010р. провадження у справі закрито, а позовна вимога щодо постанови по справі про адміністративне правопорушення №1518 від 08.06.2007р. передана відповідно до ухвали суду від 25.11.2010 року для розгляду за предметною підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд: визнати неправомірним рішення Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики по розгляду поданих скарг; визнати протиправним рішення та спробу проведення перевірки посадовими особами Львівського обласного управління у справах захисту прав споживачів субєкта господарювання ОСОБА_5; визнати нечинною постанову про накладення стягнень передбачених ст..23 Закону України «Про захист прав споживачів»та відшкодувати 1061 грн. 22 коп. витрат повязаних із прибуттям до суду та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 (двох) гривень.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечили повністю з підстав викладених у письмовому запереченні, просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно та обєктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

встановив:

Відповідачем 25.04.2007р. проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_5. Перевірка проведена у торговельному павільйоні по вул.. Шевченка 9 у смт. Розділ Миколаївського району Львівської області.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт №1130 від 25.04.2007р., яким зафіксовано створення позивачем перешкоду, а саме, «відмовлено в огляді товару та представленні документів: свідоцтва про сплату податку, медичної картки, документації на товар. Також було відмовлено, недозволено проводити перевірку, журнал реєстрації перевірок не представлено».

На підставі результатів перевірки та з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, відповідачем винесено припис, яким відповідача зобовязано подати в управління довідку про доходи від підприємницької діяльності за період з 01.01.2007р. до дня перевірки.

За створення перешкод при проведенні перевірки, відповідачем складено також протокол про адміністративне порушення №1132, на підставі якого винесено постанову №1518 від 08.06.2007р. по справі про адміністративне правопорушення. Вказаною постановою на гр.. ОСОБА_5 накладено штраф у розмірі 136 грн.

Крім того, відповідачем винесено постанову №1140 від 19.06.2007 р., відповідно до якої на субєкта господарювання ОСОБА_5 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 289,8 грн. за порушення передбачене ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів.

За результатами розгляду звернень позивача, листом №6937-5-6/16 від 09.08.2007р. відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення поданих заяв, що змусило позивача звернутися з позовом до суду.

Право на судовий захист закріплено у ст. 6 КАС України, відповідно до ч.1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, однак згідно з ч.3 цієї ж статті, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли через не допуск позивачем посадових осіб відповідача до проведення перевірки, які, за твердженням представника позивача, не надали для огляду направлення на перевірки, а у подальшому подали змонтовану копію такого направлення.

Порядок проведення перевірок регламентовано Наказом №311 від 25.10.2006р. «Про затвердження Порядку проведення перевірок у субєктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обовязкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг»у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).

Відповідно до п.1.4 Порядку, перевірки проводяться посадовими особами за наявності них службових посвідчень та направлень на право проведення перевірки.

У направленні на право проведення перевірки субєктів господарювання, відповідно до п.1.7 Порядку, в обовязковому порядку зазначаються: дата видачі направлення; прізвище та ініціали посадової(-их) особи(осіб), якій(-им) доручено провести перевірку; місце проведення перевірки; назва суб'єкта господарювання (зазначається після початку перевірки згідно з наданим цим суб'єктом господарювання свідоцтвом про державну реєстрацію або патентом на здійснення підприємницької діяльності, або свідоцтвом про сплату єдиного податку); тематичне завдання перевірки; термін дії направлення.

Направлення на право проведення перевірки підписується керівником органу у справах захисту прав споживачів, а в разі відсутності (відпустка, хвороба, відрядження) його заступником та скріплюється гербовою печаткою.

Ненадання цих документів суб'єкту господарювання або їх надання з порушенням вимог, установлених у цьому пункті, є підставою для недопущення посадових осіб до проведення перевірки.

Суб'єкт господарювання під час проведення посадовими особами перевірки має

право, відповідно до п.1.5 Порядку:

вимагати від посадових осіб додержання вимог законодавства України під час здійснення ними державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів;

ознайомлюватись з документами, які є підставою для проведення перевірки;

не допускати до проведення перевірки посадових осіб, у яких відсутні належним чином оформлені документи, що надають право її проводити.

Як встановлено судом і не спростовано відповідачем, направлення на проведення перевірки від 25.04.2007р. №0729 видано для проведення державного контролю на території м. Новий Розділ у т.ч. Роздільського дитячого будинку-інтернату, проте перевірка позивача проведена у смт. Розділ, яке є окремим населеним пунктом, і який не зазначено у вказаному направленні. Факт проведення перевірки позивача у смт. Розділ підтверджується матеріалами справи (акт перевірки, протокол про адміністративне порушення та ін..) і не заперечується відповідачем.

За таких встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про правомірність недопущення позивачем працівників відповідача до проведення перевірки та про протиправність такої перевірки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності іншого направлення для проведення перевірки саме у смт. Розділ.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням відсутності у відповідача доказів належно оформленого направлення на проведення перевірки позивача у смт. Розділ, винесена постанова №1140 від 19.06.2007 р., якою на субєкта господарювання ОСОБА_5 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 289,8 грн. за порушення передбачене ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки без належно оформленого направлення на перевірку позивач правомірно не допустив працівників відповідача до її проведення. При цьому, на думку суду, самі дії при проведенні відповідачем перевірки не мають самостійного правового значення, оскільки їх результатом стало винесення спірної постанови, щодо якої суд дійшов висновку про її протиправність.

Вимоги позивача про визнання неправомірним рішення відповідача по розгляду скарг позивача не підлягають задоволенню, оскільки такі скарги, як встановлено судом з пояснень представника позивача, подавалися субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_5, відтак на їх розгляд на поширюється чинність Закону України «Про звернення громадян», який, як зазначено у самій назві, не розповсюджується на юридичних осіб. Це підтверджує і його преамбула, відповідно до якої цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, обєднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Скарги субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 розглянуті, і на них відповідачем дано відповіді.

Відповідно до ч.1 ст.91 КАС України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику, відповідно до ч. 2 ст.91 КАС України сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Проте позивач заявивши вимогу про відшкодування судових витрат (витрат із прибуттям до суду, втраченого заробітку) та моральних збитків, не надав суду жодних доказів, які підтверджують факт спричинення відповідачем моральної шкоди в силу тих чи інших дій останнього, що існує причинний зв'язок між ними, не надав доказів понесення витрат на переїзд та їх розміру, як і доказів втрати частини чи всього заробітку та його розміру, що виключає можливість задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем в повній мірі не дотримані.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 98, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати нечинною постанову про накладення стягнень передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1140 від 19.06.2007 року постановлену Львівським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає апеляційному оскарженню в строки та в порядку передбаченому ст.ст. 186, 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Гулкевич І.З.

Судді Коморний О.І.

ОСОБА_1

,