Справа № 505/1639/15-а
Суддя: Нікітішин В. П.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/1639/15-а
Провадження по справі № 2-а/505/20/2015 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2015 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Котовську та Котовському районі Одеської області про визнання дій при призначені пенсії неправомірними

встановив:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась 17.04.2015 року в суд з цим позовом відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Котовськ та Котовському районі Одеської області про визнання неправомірною бездіяльність цього управління щодо не призначення їй пільгової пенсії та зобов'язання відповідача зарахувати їй період роботи в здоровпункті Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаді фельдшера з 06.02.1991 року по 23.09.1996 року до спеціального медичного стажу роботи та у відповідності до ч. 2 ст. 7, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і призначити їй пільгову пенсію за вислугою років з дня залишення роботи.

Підставою, цьому зазначала те, що, починаючи, з 06.02.1991 року її прийнято на роботу до здоровпункту Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера на період декретної відпустки. 26.10.1992 року її перевели до здоровпункту Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера на постійній основі де і пропрацювала до 23.09.1996 року, після чого переведена до відділкової лікарні ст. Котовськ на посаду фельдшера. З 25.09.1996 року знову зарахована, у зв'язку із переведенням, до здоровпункту Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера.

В грудні 2014 року вона звернулась до ОСОБА_2 пенсійного фонду України у м. Котовську та Котовському районі Одеської області з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років як особі яка має спеціальний стаж строком більше ніж 25 років який дає право на отримання зазначеної пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Ш788-ХП від 05.11.1991.

Однак у задоволенні її заяви листом від 24 грудня 2014 року за №7999/04 їй відмовлено у цьому з посиланням на спільний лист Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України та Пенсійного фонду України за №7040/0/14- 05/02-6 від 08.09.2005 року, а саме: пункти охорони здоров'я на підприємствах відносяться до амбулаторно-поліклінічним закладам, робота в яких дає право на пенсію за вислугою років за умови державної акредитації закладу. Оскільки здоровпункт Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці, не має сертифікату про державну акредитацію, тому її стаж роботи у період з 06 лютого 1991 року по 23 вересня 1996 року не є спеціальним (медичним) і не дає їй право на пенсію за вислугою років.

Вважає вищезазначену відмову ОСОБА_2 пенсійного фонду України у м. Котовську та Котовському районі Одеської області незаконною, оскільки на протязі всього періоду трудових відносин чесно та добросовісно виконувала свої посадові обов'язки фельдшера здоровпункту Котовського основного локомотивного депо на Одеській залізниці та не з її вини керівництво вищезазначеного підприємства не отримало сертифікат державної акредитації здоровпункту.

Ухвалою суду від 21.04.2015 року відкрито у відповідності до п.2 ч.2 ст.183 КАС України відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу у 10-ти денний термін надати до суду письмове заперечення до позову чи заяву про визнання позову.

30 квітня 2015 року від представника відповідача, в особі начальника управління ОСОБА_3, надійшло письмове заперечення до позову.

Представник відповідача просив відмовити у позові у повному обсязі, важаючи позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, оскільки позивач із заявою про призначення пенсії не зверталась. Рішень про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 не приймалось. Позивачці лише було роз'яснено щодо стажу роботи на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугою років як медичному працівнику. Стаж позивача за період з 06 лютого 1991 року по 23 вересня 1996 року не є спеціальним (медичним) який дає їй право на пенсію за вислугою років, оскільки здоровпункт не входив до складу поліклініки чи амбулаторії та не мав державної акредитацій.

У звязку із недостатністю повідомлених позивачем обставин по справі, ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб суд вважав неможливим, тому ухвалою суду від 06.05.2015 року справу призначено до судового розгляду у загальному порядку.

В ході судового розгляду справи позивач підтримала позов у повному обсязі.

При цьому визнала факт того, що із заявою про призначення пенсії за вислугу років до відповідача вона не ще зверталась. Була лише її є заява про обрахування стажу для можливості призначення пенсії за вислугу років як медпрацівнику. Подавати заяву про призначення цієї пенсії на тепер вона не може, оскільки для цього необхідно звільнитись з роботи фельдшера здоровпункту. Однак гарантії в призначенні пенсії за вислугу років, зважаючи на позицію відповідача, вона не має.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в ході судового розгляду справи заперечували у задоволенні позову за його безпідставності.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку про таке.

В силу ж ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином суд вважає доведеною ту обставину, що позивач не зверталась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, а просила лише розрахувати стаж для можливості призначення такої пенсії з цього приводу як медпрацівнику.

Відповідно підстав для задоволення позову в частині про визнання неправомірною бездіяльності відповідача стосовно не призначення позивачу пільгової пенсії за вислугою років не має, оскільки не було відповідного звернення позивача з цього приводу.

Що стосується вимоги позову в частині про зарахування спірного трудового стажу медпрацівника до стажу позивача який дає право на пенсію за вислугу років, суд бере до уваги таке.

Своїм листом від 26 грудня 2014 року за №7999/04 відповідач повідомив позивача про те, що період його роботи з 06.02.1991 року по 23.09.196 року не зараховується до стажу який дає їй право на пенсію за вислугою років. Здоровпункт підприємства «Котовське основне локомотивне депо Одеської залізниці» не відноситься до закладів охорони здоровя. Це ґрунтується на тому, що відповідно до спільного листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України та Пенсійного фонду України за №7040/0/14- 05/02-6 від 08.09.2005 року, здоровпункти на підприємствах мають відноситись до амбулаторно-поліклінічних закладів, робота в яких дає право на пенсію за вислугою років за умови державної акредитації закладу, установи.

Однак з такою позиціє відповідача суд не погоджується.

Згідно ст.16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» гарантовано право громадян на державне пенсійне забезпечення. Право окремих категорій громадян на пенсію за вислугу років визначено ст. 51 зазначеного Закону.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Зазначеним Переліком визначено заклади і установи охорони здоров'я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Це посади лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санаторно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Здоровпункти відносяться до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров'я згідно з п. 1.2 переліку закладів охорони здоров'я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я № 385 від 28.10.2002 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно даних трудової книжки позивача вбачається, що з 06.02.1991 року її прийнято на роботу до здоровпункту (медпункту) Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера на період декретної відпустки. 26.10.1992 року її переведено до здоровпункту Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера на постійній основі де вона пропрацювала до 23.09.1996 року, після чого була переведена до відділкової лікарні ст. Котовськ на посаду фельдшера. З 25.09.1996 року знову зарахована, у зв'язку із переведенням, до здоровпункту Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаду фельдшера де працює до цього часу.

Суд враховує те, що Закон України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" введено в дію лише з 15.12.1992 року. Тобто, законодавче визначення закладів охорони здоров'я і вимоги до цих закладів врегульовано лише з 15.12.1992 року. Відповідно вимагати передбачені законом вимоги до здоровпункту, як закладу охорони здоровя, у період з 06.02.1991 року по 15.12.1992 року, суд рахує є неправомірним.

Згідно вимог чинного законодавства якщо здоровункти створені при підприємствах, то для надання медичних послуг необхідно провести його державну акредитацію, Порядок якої затверджено постановою КМУ від 15.07.1997 року №756, а також получити ліцензію на право здійснення медичної практики. Акредитація проводиться по кожному окремому здоровпункті (установі охорони здоровя).

Щодо вирішення питання державної акредитації (ліцензування) здоровпункту, то це на переконання суду мало б проводитись керівництвом підприємства, а не працівником підприємства. Тому не виконання цього з боку керівництва підприємства не може ставитись у вину позивачу та вести до порушення його прав щодо не зарахування до спеціального стажу його стажу роботи медпрацівника у спірний період.

Суд вважає, що вид діяльності здоровпункту, а не назва підприємсва, визначає його приналежність до установ охорони здоров'я, а тому остання має право на включення періоду роботи на посаді фельдшера здоровпункту з 06.02.1991 року 23.09.1996 рокудо спеціального стажу медпрацівника для призначення пенсії за вислугою років.

Тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимогу позову щодо зобовязання відповідача на призначення позивачу пільгової пенсії за вислугою років у майбутньому після залишення роботи, суд виходить з такого.

Призначення позивачу пенсії за вислугою років має відбуватись в установленому законом порядку. Відповідно вимога позову про зобовязання відповідача на призначення цієї пенсії на майбутнє не може бути судом задоволена, оскільки рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним. Суд не може розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні не існуючі порушення, оскільки це суперечить приписам чинного законодавства України.

Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6,7, 11, 71, 86, 94, 159, 163 КАС України, ст.16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", ст.ст. 55,62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року з наступними змінами, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Котовську та Котовському районі Одеської області зарахувати їй, ОСОБА_1, період роботи в здоровпункті Котовського основного локомотивного депо Одеської залізниці на посаді фельдшера з 06.02.1991 р. по 23.09.1996 р. до спеціального (медичного) стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, перебаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд який її постановив протягом 10 днів з дня отримання її копії, складеної у повному обсязі.

Суддя-

Постанову у повному обсязі складено 27.07.2015 року.