Справа № 804/7322/13-а
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2013 р. Справа № 804/7322/13-а

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потолової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шоколадна компанія «Мир» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шоколадна компанія «Мир» адміністративно-господарських санкцій у сумі 60 907грн. 89коп. та пені у сумі 12грн. 18коп.

Позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі, просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження (а.с.40).

Відповідач не забезпечив участь повноважного представника у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення (а.с.33).

Письмові заперечення, що надійшли до суду 20.06.2013 р., долучені до матеріалів справи (а.с.11-30).

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що як роботодавець вживав всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення та застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів. Просить у задоволенні позову відмовити.

Також, 20.06.2013р. відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване перебуванням його представника у щорічній відпустці.

Ухвала про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 25.06.2013 р. отримана відповідачем 20.06.2013 р., тобто з урахуванням приписів ст.35 КАС України.

З огляду на викладене, суд відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду адміністративної справи через перебування представника у щорічній відпустці, оскільки відповідачем не надано доказів роботи лише одного представника та через обмежений термін розгляду адміністративної справи, встановлений статтею 122 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням приписів ст.128 КАС України судом на місці ухвалено щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх, при розгляді справи виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з14.01.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шоколадна компанія «Мир» зареєстроване у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів за №12/101/3060 (а.с.38).

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Шоколадна компанія «Мир» покладається обовязок подавати відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.

Так, 13.02.2013р. відповідачем подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 114 осіб з середньорічною заробітною платою у сумі 20 303,00грн. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 5 осіб, з яких працевлаштовані 2 особи.

Таким чином, у 2012 році на підприємстві відповідача обліковувалась 3 вільні місця для працевлаштування інвалідів. Сума адміністративно-господарських санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 60 907грн. 89коп. та пеня у сумі 12грн. 18коп.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.8 ст.69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема, інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон №875.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (зі змінами та доповненнями) підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Частиною 1 ст.18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Згідно ч.2 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені; пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Роботодавці зобовязані повідомляти територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вакансій щодо працевлаштування інвалідів шляхом подання статистичної звітності у формі N 10-ПІ поштова річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів».

Аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, покладено обов'язок, по-перше, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; по-третє, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007р., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Зазначеною нормою конкретизовано передбачений статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок підприємств надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, в частині подання такої інформації за встановленою формою, а також в частині періодичності її надання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач інформував Жовтневий районний центр зайнятості про наявність на підприємстві 3 вільних вакансій для працевлаштування інвалідів. Однак, жодна заявка підприємства не була задоволена районним центром зайнятості, інвалідів районним центром зайнятості на підприємство направлено не було.

Крім того, між ТОВ «Шоколадна компанія «Мир» та ТОВ «Компанія Малби» 03.01.2012р. укладено договір №03/12 про надання послуг, згідно якого ТОВ «Компанія Малби» (Виконавець) зобовязується згідно доручення ТОВ «Шоколадна компанія «Мир» (Замовник) надати останньому наступні послуги: публікація інформації у ЗМІ щодо наявності вакансій; надання Замовнику резюме кандидатів. Строк дії договору до 31.12.2013р.

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, вставлених ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та вжиття всіх додаткових заходів для працевлаштування інвалідів на підприємстві, зокрема належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць, та потреби у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування. Таким чином, відповідачем виконані вимоги ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, отже на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, із матеріалів справи та представлених позивачем доказів, не вбачається бездіяльності та протиправних дій відповідача, його вини у не працевлаштуванні інвалідів, що є складовими правопорушення. Відповідачем здійснені всі залежні від нього заходи по організації робочих місць для інвалідів, а тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, адже, по своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку покладеного законом. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками.

Доказів, які б свідчили про те, що підприємство відмовило у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до підприємства відповідача або які були направлені центром зайнятості, позивачем не були представлені в суді.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідачем добросовісно виконані всі вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів на підприємстві, адміністративно-господарські санкції в розмірі 60907грн. 89коп. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 12грн. 18коп. нараховані позивачем не правомірно, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шоколадна компанія «Мир» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Потолова

..