Справа № 25478/10
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2011 р. справа № 2а-2079/10
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Нагорної Л.М. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія Кіровоградської області на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати дії відповідача що полягають в нарахуванні та невиплаті щомісячної державної соціальної допомоги - неправомірними, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити соціальну допомогу за 2006,2007,2008 роки в сумі 3891,90 грн. згідно рішення Конституційного Суду України № 6-рп-2007 від 9 липня 2007 року

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення пенсії за віком позивачу, як "Дитині війни" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, зобовязано відповідача здійснити зазначеному позивачу перерахунок підвищення пенсії як особі, що має статус "дітей війни, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно з урахуванням різниці, яка була сплачена в цей період. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні і має право відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік було зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.

Дане право позивача у 2007 та 2008 роках обмежувалось положеннями Закону України Про державний бюджет на відповідні роки.

Проте, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року та № 10-рп від 22 травня 2008 року положення даних законів визнані неконституційними.

Отже, права відповідача відновлені відповідно з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року. Проте відповідні перерахунки у 2007 та 2008 роках відповідач не здійснював. Підстави для перерахунку за період з січня 2007 по 9.07.2007 року, а також з січня 2008 року по 22.05.2008 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, та Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України відповідно, які діяли на той час.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 та 2008 роки, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. В якості причини пропуску строку позивач зазначив, що відомості про порушення своїх прав отримав з засобів масової інформації.

Враховуючи, що про своє порушене право позивач мав відомості під час щомісячного отримання пенсії, то поважні причини пропуску звернення до суду за висновком колегії суддів відсутні, тому наслідки пропуску строку звернення до суду підлягають застосуванню. У зв`язку зі зверненням позивача до суду у липні 2009 року колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.06.2008 року.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в Олександрійському районі м. Олександрія - задовольнити частково.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління пенсійного фонду України в Олександрійському районі м. Олександрія щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року - протиправними.

Зобов`язати управління пенсійного фонду України в Олександрійському районі м. Олександрія здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, у розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: Ю.М. Дадим