Справа № 2а-1870/1766/11
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2011-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2011 р. справа № 2a-1870/1766/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання - Бабаніної О.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Ремонтник" до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Ремонтник" звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 МДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 19.10.2010року, яким визначено суму податкового зобов"язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 126225 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Ремонтник». Перевіркою встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді директора підприємства, укладав договори на поставку товарів з ФОП ОСОБА_4 За результатами перевірки винесено податкове повідомлення-рішення, яким підприємству визначено податкове зобов'язання по прибутковому податку в розмірі 126225грн. Позивач вважає рішення податкової інспекції незаконним, оскільки ОСОБА_4, перебуваючи на посаді директора підприємства, працював неповний робочий час тривалістю 4 години на день. Тобто ФОП ОСОБА_4Я саме у вільний від основної роботи час, поставляв підприємству будівельні матеріали. Від імені підприємства усні угоди укладав не директор ОСОБА_4, а засновник цього підприємства - ОСОБА_5 Позивач вважає, що підприємство не є податковим агентом відносно ФОП ОСОБА_4, який не являється платником податку з доходів фізичних осіб, а є платником єдиного податку.

Відповідач ОСОБА_3 МДПІ, заперечуючи проти позову, свою позицію обґрунтовує тим, що ОСОБА_4, виконуючи повноваження директора ПП «Ремонтник», не мав права одночасно укладати угоди від імені підприємства з ФОП ОСОБА_4 А тому виплачений дохід ФОП ОСОБА_4 підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах за ставкою 15% від об'єкта оподаткування /а.с.63-65/.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що службовими особами ОСОБА_3 МДПІ Сумської області з 28.07.2010року по 05.10.2010року була проведена позапланова виїзна перевірка приватного підприємства «Ремонтник» з питань достовірності повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб за період з 27.07.2007року по 27.07.2010року.

За результатами перевірки складений акт від 08.10.2009року №618/1702/315934141.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 19.10.2010року №/0, яким ПП "Ремонтник" визначено суму податкового зобов"язання за платежем прибутковий податок в сумі 126225грн., в тому числі: за основним платежем - 42075грн., за штрафними санкціями - 84150грн. /а.с.15/.

Не погодившись з рішенням податкової інспекції, ПП "Ремонтник" оскаржило його в адміністративному порядку.

Згідно рішення ДПА України від 15.03.2011року №5171/6/25-0315 за результатами розгляду повторної скарги податкове повідомлення - рішення ОСОБА_3 МДПІ від 19.10.2010року №/0 про сплату податкового зобов"язання по податку з доходів фізичних осіб залишено без змін /а.с.25-26/.

Відповідно до наказу приватного підприємства "Ремонтник" від 01.11.2007року №25-к виконроба ОСОБА_4 переведено на посаду директора з 01.11.2007року /а.с.28/.

В акті перевірки зазначено, що директор приватного підприємства "Ремонтник" ОСОБА_4 одночасно являвся приватним підприємцем та надавав послуги в робочий час даному підприємству, не маючи при цьому власного транспорту, найманих працівників, чим були порушені вимоги п.4.2.1 п.4.2. ст. 4, п.8.1 ст. 8, п.19.2 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" /а.с.10-13/.

З акту перевірки вбачається, що на підставі накладних на поставку товару від СПД ОСОБА_4 приватному підприємству "Ремонтник", директором якого він являвся, підприємством «Ремонтник»перераховано ОСОБА_4, як фізичній особі - підприємцю, кошти в сумі 290910грн.

Суд вважає, що перерахування вказаної суми коштів ФОП ОСОБА_4 є безпідставним, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Робочий час - це встановлений законодавством відрізок календарного часу, протягом якого працівник відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, графіка роботи та умов трудового договору повинен виконувати свої трудові обов'язки.

Отже, трудовий договір передбачає виконання трудових обов"язків працівником протягом робочого часу.

Тобто, ОСОБА_4 повинен працювати весь робочий час, який передбачений умовами трудового договору та виконувати обов"язки, передбачені вказаним договором.

Згідно ч.3 ст.238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Отже, ФОП ОСОБА_4 не мав права укладати договори з приватним підприємством "Ремонтник", оскільки одночасно перебував на посаді керівника вказаного підприємства.

Підтвердженням висновку суду, що ФОП ОСОБА_4 не мав права заключати договори з приватним підприємством "Ремонтник" і отримувати кошти, є також вимоги Господарського кодексу України та положення статуту ПП «Ремонтник».

Так, відповідно до ч. 1. ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на підставі статуту.

Рішенням засновника ПП «Ремонтник»№ 1 від 12 лютого 2007 року затверджено Статут ПП «Ремонтник» у новій редакції (далі - Статут).

Статтею 3 Статуту визначено склад, компетенцію органів управління та порядок прийняття рішень. Відповідно до п. 3.2 ст. 3 Статуту власник здійснює свої права щодо управління підприємством підприємством безпосередньо або через уповноважений ним орган - директора.

Відповідно до п. 3.3 Статуту для керівництва господарською діяльністю підприємства власник або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

Згідно п. 3.6 Статуту директор від імені підприємства представляє його інтереси у відносинах з вітчизняними та зарубіжними підприємствами, фірмами та організаціями, окремими громадянами, заключає договори, у т.ч. трудові, видає доручення, видає накази та вказівки, обов'язкові для всіх працівників підприємства.

У той же час, п. 3.14 Статуту встановлено, що засновник не має права втручатися в оперативну господарську діяльність підприємства.

Отже, Статут ПП «Ремонтник»не містить повноважень засновника щодо укладення останнім договорів, стороною в яких виступає дане підприємство.

Ще однією підставою необґрунтованого перерахування коштів приватним підприємством "Ремонтник" на користь ФОП ОСОБА_4 є вимоги ст.ст.206, 208 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Отже, доводи позивача щодо укладання в усній формі договорів ФОП ОСОБА_4 з ПП "Ремонтник" є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. Безпідставним є посилання позивача на те, що підприємство не є податковим агентом відносно доходів ФОП ОСОБА_4, оскільки останній є платником єдиного податку.

Так, відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»(далі по тексту - Закон) податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Статтею 8 Закону передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Так, згідно п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до п.п. 8.1.2, п. 8.1, ст. 8 Закону податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Згідно п.п. "а", п. 19.2, ст. 19 Закону особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4, отримав кошти в сумі 290910грн., які повинні були оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб, оскільки вказаний дохід пов"язаний саме з виконанням ОСОБА_4 своїх трудових обов"язків, як директора ПП "Ремонтник".

Посилання позивача на видаткові накладні, начебто підписані засновником ПП «Ремонтник»є необґрунтованими, оскільки ні оригінали, ні завірені копії зазначених документів суду позивачем не надаватися. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували реальність виконання договорів, на які посилається позивач, зокрема акти прийому-передачі, дорожні листи, посвідчення про відрядження водіїв підприємства тощо.

Крім того, постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2001 року, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі Інструкція).

Відповідно до п. 1.19 Інструкції відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Згідно п. 3.8 Інструкції реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, платіжні доручення, на які посилається позивач, не є безумовними свідченнями укладення та виконання умов договорів.

Тому, виплачений дохід ОСОБА_4 підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах за ставкою 15% від об'єкта оподаткування.

Таким чином, в задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "Ремонтник" до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 19.10.2010року, яким визначено суму податкового зобов"язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 126225 грн. необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "Ремонтник" до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 19.10.2010року, яким визначено суму податкового зобов"язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 126225 грн. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.О. Бондар

Повний текст постанови виготовлений 20 травня 2011року.

З оригіналом згідно:

Суддя С.О. Бондар