Справа № 808/2809/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року ( 12 год. 50 хв.)Справа № 808/2809/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Мєдніковій Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 16.03.2015

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 83/08-29-10/014 від 13.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрес», м. Запоріжжя

до відповідача: Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегрес» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2014 № 000020213.

В обґрунтування позову посилається на те, що законних підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Інтегрес» не було, оскільки на запит контролюючого органу від 06.10.2014 № 8225-36/22-11 товариством були надані письмові пояснення від 21.10.2014 № 287 щодо господарської діяльності із ТОВ «БК Карамбола» та всі необхідні копії документів. Однак, не дивлячись на це, ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя наказом від 03.12.2014 № 885 призначила документальну позапланову перевірку з посиланням на отриманий від ДПІ у Деснянському районі м. Києва акт про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «БК «Карамбола», щодо підтвердження господарських відносин із платника ми податків за період з 01.04.2014 по 30.06.2014. Вказує, що ґрунтування податковим органом висновків на акті неможливості проведення зустрічної звірки контрагента, є безпідставним, в т.ч. і виходячи з того, що ТОВ «БК «Карамбола» оскаржувались дії контролюючого органу щодо складання такого акту. По суті виявлених порушень зазначає, що ТОВ «Інтегрес» до перевірки надало всі необхідні документи, які є безумовним свідченням того, що поставка товару дійсно мала місце, а також що обидві сторони належним чином виконали свої зобовязання по ній. У звязку із викладеним, вважає, що висновки контролюючого органу про завищення товариством податкового кредиту з ПДВ є безпідставними, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов, просить його задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 01.07.2015 вх. № 27307 посилається на те, що проведеною контролюючим органом перевіркою товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «БК Карамбола» за період квітень 2014 року встановлено, що ТОВ «Інтегрес» порушено вимоги п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 44.1 п. 4..3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, ст.. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за квітень 2014 року на суму ПДВ 11 667 грн. Відповідно до отриманого контролюючим органом акту ДПІ у Деснянському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «БК «Карамбола» у товариства відсутні обєкти оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств-постачальників покупців за звіряємий період відповідно до п.п. 48.5.1 п. 48.5, п. 48.7 ст. 48, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 ПК України. Крім того, у звязку із тим, що позивач реалізував котел твердопаливний не платнику ПДВ, то товариство є частково транзитером, частково вигодонабувачем, тобто здійснює облік операцій з метою податкового обліку, які не носять реального характеру. На підставі викладеного вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ґрунтується на встановлених контролюючим органом фактах заниження товариством податкового зобовязання з ПДВ, підтверджені належними доказами. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві.

01.07.2016 протокольною ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду за клопотанням представника контролюючого органу, на підставі ст. 55 КАС України, здійснено процесуальне правонаступництво відповідача, а саме з Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області на Державну податкову інспекцію в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

У судовому засіданні 13.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що на підставі службового посвідчення серії ЗП № 074950 від 22.09.2006 головним державним ревізором інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ОСОБА_3, відповідно до наказу від 03.12.2014 № 885 на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 79.2 ст. 79, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Інтегрес» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій, їх реальності та відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Карамбола» за період квітень 2014 року, про що складено акт від 08.12.2014 № 165/08-29-22-1308/38415733.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Інтегрес» вимог п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 44.1 п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, с.. 201 ПК України, Наказу № 678 від 13.11.2013 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», підприємством завищено податковий кредит за квітень 2014 року на суму ПДВ 11 667 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ за квітень 2014 року на суму ПДВ 11 667 грн.; заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду за квітень 2014 року на суму ПДВ 11 667 грн.

Також, в порушення п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 44.1 п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, ст. 201 ПК України перевіркою ТОВ «Інтегрес» документально не підтверджено реальність господарських взаємовідносин з ТОВ «БК «Карамбола» за період квітень 2014 року на суму ПДВ 73 030 грн., що призвело до завищення податкових зобовязань з ПДВ по контрагентам покупцям за період ПАТ «Хайдельбергцемент Україна» квітень 2014 року на суму ПДВ 125 977 грн., ТОВ «Інженерна група Асфа» на суму ПДВ 280 грн.

26.12.2014, на підставі акту перевірки від 08.12.2014 № 165/08-29-22-1308/38415733, ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ТОВ «Інтегрес» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 14 583,75 грн., в т.ч. 11 667 грн. за основним платежем та 2 916,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

ТОВ «Інтегрес» скористалось правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.12.2014 № НОМЕР_1, звернувшись із скаргою від 14.01.2015 до ГУ ДФС у Запорізькій області, яка рішенням від 13.03.2015 вих. № 1853/7/0801-100413 залишила без змін оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а скаргу товариства, - без задоволення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 26.12.2014 № НОМЕР_1 ТОВ «Інтегрес» звернулось до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі ПК України).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Судом зясовано, що контролюючий орган звернувся до ТОВ «Інтегрес» із запитом від 06.10.2014 вих. №8285-36/22-11 щодо надання інформації та її документального підтвердження з питань взаємовідносин з ТОВ «БК «Карамбола». Як зазначено у запиті, підставою для звернення із вказаним запитом до платника податків стало виявлення не підтвердження задекларованого податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Карамбола».

Тобто, підстави для направлення запиту у контролюючого органу дійсно були, оскільки отримано акт ДПІ у Деснянському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «БК «Карамбола» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014 по 30.06.2014.

Листом від 21.10.2014 вих.№ 287/14 ТОВ «Інтегрес» надало контролюючому органу письмові пояснення та документальні докази щодо взаємовідносин із контрагентом ТОВ «БК «Карамбола».

Наказом від 03.12.2014 № 885 прийнято рішення «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Надаючи правову оцінку доводам позивача в частині відсутності у податкового органу підстав для призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Інтегрес» суд виходить з того, що встановлення повноти надання платником податків запитаних контролюючим органом документів, відноситься до виключної компетенції ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя.

В даному випадку, суд позбавлений можливості встановити які саме документи були подані платником податків на виконання вимог податкового органу, оскільки в листі від 21.10.2014 вих.№ 287/14 не наведеного конкретного переліку поданих документів, зазначено лише «копії надаються».

Крім того, наказ про призначення перевірки від 03.12.2014 № 885 позивачем не оскаржено, а тому останній є чинним та таким, що підлягав виконанню.

Отже, доводи позивача про відсутність правових підстав для призначення та проведення перевірки, судом після дослідження, до уваги не приймаються, як необґрунтовані.

Щодо виявлених контролюючим органом порушень суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: a) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: a) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.4 статті 201 ПК України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з п. 201.6 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Таким чином, зі змісту наведених норм права вбачається, що безпосередньою підставою для формування платником податку податкового кредиту з податку на додану вартість є факт отримання ним належним чином оформленої податкової накладної, зареєстрованої у встановленому законодавством порядку у Єдиному реєстрі податкових накладних, а не інформація, що міститься про такі накладні у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом зясовано, що ТОВ «Інтегрес» зареєстроване 17.10.2012 № 0032751 у виконавчому комітеті Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради народних депутатів, за адресою м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд.27. Товариство взято на податковий облік в органах державної податкової служби 18.10.2012 за № 10623.

24.04.2014 та 28.04.2014 між ТОВ «Інтегрес» (покупець) та ТОВ «БК «Карамбола» (постачальник) укладено договори поставки № VED 199/2014 та № VED 238/2014 відповідно. Згідно умов вказаних договорів, постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити товари на умовах, визначених вказаним договором.

Пунктом 2.1 вказаних договорів передбачено, що кількість, номенклатура товару зазначаються у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Строки та умови поставки товару зазначаються у специфікаціях (п. 3.1 договорів).

Специфікацією до договору поставки від 24.04.2014 сторони погодили кількість товару з 59 позицій на загальну суму 363 377,05 грн., в т.ч. ПДВ, строком поставки 24.04.2014 на умовах склад покупця (м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 27).

Специфікацією до договору поставки від 28.04.2014 сторони погодили поставку котла твердопаливного та кабелю двожильного на загальну суму 74 800,00 грн., в т.ч. ПДВ, строком поставки 28.04.2014 на умовах склад покупця (м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 27).

На виконання умов договорів за видатковими накладними від 24.04.2014 № 199 та від 28.04.2014 № 238 ТОВ «БК «Карамбола» передало, а ТОВ «Інтегрес» прийняло товар. Отримання товару здійснювалось директором товариства ОСОБА_4 на підставі довіреності № СВ24 від 24.04.2014 (копії накладних та довіреності долучені до справи).

ТОВ «БК «Карамбола» на поставку товару виписано податкові накладні від 24.04.2014 № 199 та від 28.04.2014 № 238.

Перевезення товару здійснено відповідно до ТТН № Р199 від 24.04.2014 автомобільний перевізник ТОВ «Конкорд транс», замовник ТОВ «Інтегрес», вантажовідправник ТОВ «БК «Карамбола», п. навантаження м. Київ, п. розвантаження м. Запоріжжя; № Р238 від 28.04.2014 замовник ТОВ «Інтегрес», вантажовідправник ТОВ «БК «Карамбола», п. навантаження м. Київ, п. розвантаження м. Запоріжжя.

Товар оприбуткований на складі покупця на підставі прибуткових накладних від 24.04.2014 та від 28.04.2014.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 (в розділі податковий кредит) до податкової декларації з ПДВ та даним декларації з ПДВ за квітень 2014 року.

Розрахунки між сторонами за відвантажений товар здійснені у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 115 від 19.06.2014 на суму 180 000 грн., № 94 від 29.04.2014 на суму 30 000 грн., № 92 від 29.04..2014 на суму 29 040,16 грн. та № 91 від 28.04.2014 на суму 74 800 грн.

Вказані обставини також описані в акті перевірки та не заперечуються податковим органом.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції між позивачем та ТОВ «БК «Карамбола» відбулися, мали реальних характер та спрямовані на отримання прибутку.

В свою чергу контролюючий орган робить висновок про нереальний характер господарських операцій здійснених позивачем з контрагентом ТОВ «БК «Карамбола» виходячи з того, що, зокрема, в ТТН відсутні всі необхідні реквізити. Суд не погоджується з такими висновками податкового органу, оскільки відсутність документів або неповне їх заповнення, що засвідчують транспортування товару від контрагента до позивача, дає підстави лише вважати про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства.

Так, згідно з наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» № 363 від 14.10.1997 , товарно-транспортна накладна - це необхідний юридичний документ для всіх учасників транспортного процесу, а учасники транспортного процесу - це вантажовідправники, вантажоодержувачі, перевізники та особи, що здійснюють вантажні і (або) складські операції з вантажем.

Вказаний нормативно-правовий акт лише визначає, як вантажовідправника - фізичну або юридичну особу, що подає перевізнику вантаж для перевезення, а як вантажоодержувача - фізичну або юридичну особу, що здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

В свою чергу відсутність у товарно-транспортних накладних всіх відомостей про товар, що перевозиться, або про перевізника не може слугувати підставою для висновків про нереальність господарської операції між контрагентами, оскільки товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Також, суд вважає безпідставним висновки податкового органу, зроблені за результатами опрацювання отриманого від ДПІ у Деснянському районі м. Києва акту про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «БК «Карамбола» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014 по 30.06.2014, оскільки зустрічна звірка не є перевіркою на підставі якої податковий орган може здійснити донарахування податків. Більш того, така зустрічна звірка не була проведена, а тому акт про неможливість її проведення не може містити взагалі будь-який аналіз фінансово-господарських взаємовідносин контрагента з постачальниками чи покупцями, а лише фіксує сам факт неможливості проведення звірки.

Отже, ґрунтування податковим органом своїх доводів на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента свідчить про те, що такі висновки зроблені відповідачем передчасно і здебільшого є припущеннями.

Суд зазначає, що нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до витрат та податкового кредиту сум ПДВ, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Згідно з вимогами чинного законодавства, на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено обов'язок контролювати звітність контрагента, своєчасність та повноту сплати ним податків, тощо. Отже, якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності позивача з його контрагентом повязується податковим органом лише з обставинами діяльності останнього, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ встановлено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання податкового органу на порушення ТОВ «Інтегрес» вимог п. 14.1.36, п. 14.1.181 ст. 14, п. 44.1 п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, с. 201 ПК України, Наказу № 678 від 13.11.2013 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 26.12.2014 № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтегрес» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 14 583,75 грн., в т.ч. 11 667,00 грн. за основним платежем та 2 916,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на це, адміністративний позов ТОВ «Інтегрес» слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрес» до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 26.12.2014 № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтегрес» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 14 583,75 грн., в т.ч. 11 667,00 грн. за основним платежем та 2 916,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегрес» 182,70 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко