Справа № 808/8253/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2015 рокусправа № 808/8253/14 (ДО/808/1115/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у справі №808/8253/14 (ДО/808/1115/14) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги, -

в с т а н о в и в :

21 листопада 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №/27613/10/17-213 від 04.12.2012 року про донарахування податку на доходи фізичних осіб 24231.25 грн., прийняте Державною податковою інспекцією у м. Краматорську Донецької області Державної податкової служби у повному обсязі; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №/27612/10/17-213 від 04.12.2012 року про донарахування податку на додану вартість на суму 32310.00 грн. та штрафних санкцій на суму 8077.50 грн., а всього на суму 40387.50 грн., прийняте Державною податковою інспекцією у м. Краматорську у повному обсязі, скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Краматорську ГУ Міндоходів в Донецькій області №1-17/1245/05-15-1703 від 14.01.2014 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що висновки податкового органу щодо заниження суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, заниження ПДВ та заниження єдиного соціального внеску, що нараховується на суму чистого оподаткованого доходу є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження наданих позивачем до перевірки первинних документів, у зв'язку із чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про про визначення податкового боргу є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області №/27613/10/17-213 від 04.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 2431.25 грн., визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області №/27612/10/17-213 від 04.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 40387.50 грн., з яких 32310.00 грн. - за основним платежем, 8077.50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 14.01.2012 року №1-17/1245/05-15-1703, якою позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 62812.04 грн., з якої 22511.54 грн. - з податку на доходи фізичних осіб, 40300.50 грн. - з податку на додану вартість.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції податковий орган звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ході перевірки позивача не встановлено реального здійснення ним господарських операцій з купівлі / продажу товару за перевіряє мий період, внаслідок чого ним було протиправно зменшено чистий оподатковуваний дохід та податок на додану вартість. Отже, на думку відповідача, вчинювані господарські операції не підтверджені складеними належним чином первинними документами, у контрагентів позивача - відсутні засоби для здійснення господарської діяльності, вказане свідчить на користь достатності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 06.08.2012 року по 17.08.2012 року посадовими особами ДПІ у м. Краматорську Донецької області ДПС було проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.08.2012 року №1531/17-2-.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:

статті 13, п. 4 ст. 14 Декрету міністрів України «про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92, із змінами та доповненнями: ФОП ОСОБА_1 до річної декларації про доходи за 2010 рік включені перекручені дані про суми валових витрат, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за 2 півріччя 29010 року на суму 24231.25 грн.;

підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.2 статті 7, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпунктів 7.4.1, пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97 - ВР, із змінами та доповненнями, пункту 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, незалежно від сплати до бюджету, на загальну суму 38595 грн., у тому числі за липень 2010 року - 18757 грн., серпень 2010 року - 9661 грн., вересень 2010 року - 5444 грн., грудень 2010 року - 833 грн., лютий 2011 року - 667 грн., квітень 2011 року - 3233 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

№/27612/10/17-213 від 04.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 32310.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 8077.50 грн..

№/27613/10/17-213 від 02.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на суму 24231.25 грн..

Також, податковим органом прийнято податкову вимогу про визначення суми податкового боргу від 14.01.2014 року №1-17/1245/05-15-1703, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб всього на суму 22511.54 грн., та з податку на додану вартість за основним платежем на суму 32223.00 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями на суму 8077.50 грн.

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень №/27612/10/17-213 та №/27613/10/17-213 від 04.12.2012 року, а також податкової вимоги від 14.01.2014 року №1-17/1245/05-15-1703 є предметом спору переданого на вирішення спору.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог норм чинного законодавства було сформовано податок на додану вартість та податку на прибуток з фізичних осіб, у зв'язку з чим законні підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень у відношення позивача та податкової вимоги у відповідача були відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 р. №13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний ситий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки в грошовій, натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Аналогічні приписи містить й ст. 177 Податкового кодексу України.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, належать втрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №334/94-ВР.

Відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній та нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією ведення виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установленими п. 5.3 - 5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх фактичної видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт послуг).

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вар тість» поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з:

передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця;

передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача;

поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України;

поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України;

в інших випадках, визначених цим Законом;

За приписами пп. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вар тість» платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією.

Підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є:

транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, за винятком тих, в яких форма встановлена міжнародними стандартами;

касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).

Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вар тість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 мав господарські відносини з ТОВ «КФ «Сервіс Комплект» та ТОВ «СК Ново-строй» щодо придбання піску будівельного.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до суду надано податкові накладні, накладні (а.с.68-69, 72-74, 76-77).

Контрагентами на адресу позивача було виписано рахунки на оплату товару (а.с. 70, 75), оплату за поставлений товар було здійснено в безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 71, 73, 78).

З адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 вбачається, що поставлений товар, будівельний пісок, позивач зберігав на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності, в подальшому, придбаний пісок було реалізовано позивачем в його господарській діяльності.

Надані позивачем до суду документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

В свою чергу, відповідачем під час перевірки зроблено висновок щодо відсутності реального характеру надання наслідків обумовлених правочинами з приводу придбання піску будівельного з огляду на акти про неможливість проведення зустрічних звірок по підприємствам - контрагентам ФОП ОСОБА_1.

З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що декларування позивачем податку на додану вартість не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «КФ «Сервіс Комплект» та ТОВ «СК Ново-строй» наслідком яких є поставка товару.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності формування позивачем податку на прибуток фізичних осіб та податку на додану вартість за рахунок договорів, укладених позивачем з означеними контрагентами, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарської операції, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у справі №808/8253/14 (ДО/808/1115/14) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко