Справа № 2-а-1753/11
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2011-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-1753/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого -- судді Панченко О.М.

при секретарі Слободянюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з вимогами про: визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов»язати відповідача обчислити та виплатити йому пенсію з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах встановлених законодавством відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України від 04.04.2006 року в період часу з 10.08.2010 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що після звільнення з військової служби у відставку він отримує пенсію з 10.08.2010 року. На час звільнення розмір його грошового забезпечення складав 7883,00 грн. та складався з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад 1900, 00 грн., оклад за військовим званням 135 грн., надбавка за вислугу років 40% - 814 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 100% - 2849,00 грн., премія 100% - 1900,00 грн.

Оскільки відповідач обмежує розмір його пенсійного забезпечення, тому порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що розмір пенсійного забезпечення позивача не обмежувався, а проводився у повній відповідності з вимогами Закону.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи позивачу належить на виконання вимог ч. 1 ст. 72 КАС доводити поважність причин пропуску строку позовної давності, а стороні відповідача правомірність свої дій та бездіяльності.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач 10.08.2010 року звільнений з військової служби. Пенсія йому була призначена ГУПФУ в м. Києві на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294.

При цьому пенсія йому обрахована з порушенням вимог чинного законодавства, а саме розрахована не з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, а за останні 24 місяці служби.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів.

Головним Управління Пенсійного фонду України в м. Києві обмежено розмір пенсії позивача. Відповідачем було відмовлено у обчисленні пенсії позивача в іншому розмірі, з посиланням на те, що йому було призначено пенсію за вислугу років згідно із ЗУ «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та п. 7 Постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям…»

Частиною 3 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції ЗУ від 04.04.2006 року встановлено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах, установлених законодавством.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у ст. 43 вказаного вище Закону в частині 3 слова «за останньою штатною посадою перед звільненням» виключено та доповнено словами «та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року вказані зміни визнано неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є облов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено.

За таких обставин, дія ч. 3 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції Закону від 28.12.2007 року втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 22.05.2008 року, а тому на час звільнення позивача з військової служби підлягали застосуванню норми ст.. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04.04.2006 року.

Згідно ст. 8 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики та практики розгляду Європейського Суду з питань захисту прав людини.

22.05.2008 року Конституційним Судом України ухвалено рішення №10-рп у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу 1, пунктів 61,62,63 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»( справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). Даним рішенням (п. 2) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) зокрема, положення п. 29 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено обмеження максимального розміру пенсії особам звільненим з військової служби.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на пенсійне забезпечення (в даному випадку це стосується можливості реалізації встановленої державою гарантії для військовослужбовців та деяких інших осіб на отримання пенсійного забезпечення, розмір якого визначається у певному порядку, відмінному від пенсій для решти категорії громадян), будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов»язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов»язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов»язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов»язання для запобігання відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача суперечать нормам ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відмова у обчисленні пенсії позивачу є необґрунтованою, а отже позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163 КАС України, Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови здійснювати виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1.

Зобов»язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві обчислити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії в розмірах встановлених законодавством відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України від 04.04.2006 року в період часу з 10.08.2010 року.

Понесені по справі судові витрати в розмірі 3,40 грн. компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Головуючий: