Справа № 12019/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2011-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2011 р.справа № 2а-10613/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2009 року у справі №2а-10613/08/0470 за позовом Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Державна податкова інспекція у Кіровському районі м.Дніпропетровська звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 445,33грн. В обґрунтуванні заявленого позову позивач посилався на те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує суму штрафних санкцій, які визначено податковим органом у звязку з порушенням вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована наявністю у відповідача заборгованості зі сплати штрафних фінансових санкцій, який останній не сплачує у добровільному порядку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час звернення ДПІ з позовом до суду, сплив строк застосування штрафних (фінансових), які визначені рішенням Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська від 13 лютого 2004 року.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не зявились, у звязку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська 31 липня 2003 року було здійснено перевірку субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

За результатами перевірки складено акт, в якому зроблено висновки про порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», а саме: відсутність ліцензії на алкогольні напої та тютюнові вироби, відсутність торгового патенту, відсутність РРО та КОРО.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/9063/6/23/3-40 від 31 липня 2003 року, яким позивачу визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6 112 грн.

За результатами оскарження вказаного рішення до вищестоящого податкового органу, рішенням Державної податкової адміністрації Дніпропетровської області від 28 листопада 2003 року №27899/10/25-008, податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2003 року було скасовано в частині застосування штрафної санкції в сумі 2 350 грн., у звязку з невідповідністю суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків; в сумі 3,42 грн. за відсутність торгового патенту. Одночасно було вирішено застосувати на підставі пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" штрафні санкції в сумі 26,75грн. за проведення розрахункових операцій без використання реєстратора розрахункових операцій. При подальшому оскарженні первісного податкового повідомлення-рішення 29 січня 2004 року Державна податкова адміністрація України рішенням №434/0/25-2115 скасувала податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2003 року також в частині сплати фінансової санкції в сумі 340 грн. за невикористання розрахункової книжки.

На підставі зазначених рішень, 13 лютого 2004 року, Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська прийняла податкове повідомлення-рішення №000062303/3/1864/6/23-213 про визначення штрафних санкцій у розмірі 3 445,33грн, яке було направлено на адресу позивача 20.02.2004 року.

Податкове повідомлення-рішення №000062303/3/1864/6/23-213 від 13 лютого 2004 року було оскаржено ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2004 року, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції від 02 серпня 2004 року позов задоволено частково. Постановою Вищого господарського суду від 13 січня 2005 року у справі №17/76 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2004 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2004 року в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення скасовано. Справу в цій частині позовних вимог було передано на новий розгляд до господарського суду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2005 року по справі № 23/130((27/38(17/76)) визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №000062303/3/1864/6/23-213 від 13 лютого 2004 року в частині визначення приватному підприємцю ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 3445 грн. 33 коп. як податкового зобовязання, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2006 року по справі № 23/130((27/38(17/76)) розяснено судове рішення, визначено, що судовим рішенням визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №000062303/3/1864/6/23-213 від 13 лютого 2004 року лише в частині визначення суми штрафу як податкового зобовязання, залишивши його дійсним в частині застосування до позивача штрафної санкції в сумі 3 445, 33 грн. (а.с.41).

З огляду на встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 445,33грн.

Відповідач, у поданій апеляційній скарзі, не спростовує розмір штрафних санкцій та підстави їх виникнення, але вважає, що з огляду на час звернення ДПІ з позовом до суду, сплинули строки для їх застосування.

Такі доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать інституту відповідальності субєктів підприємницької діяльності. Фактично, якщо приймати до уваги позицію відповідача у спірних правовідносинах, то у разі оскарження рішень контролюючого органу про визначення штрафних (фінансових) санкцій в порядку адміністративного узгодження та судового оскарження, субєкт підприємницької діяльності може уникнути відповідальності, у звязку зі спливом строків реального виконання рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішення податкового органу, на підставі якого порушено питання про стягнення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 445,33грн., прийнято Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м.Дніпропетровська 13.02.2004р.

З 01.01.2004р. набрав чинності Господарський кодекс України.

Частиною 1 ст.238 ГК України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Одним із видів адміністративно-господарських санкцій, відповідно до ст..239 ГК України, є штраф.

Статтею 241 ГК України визначено поняття адміністративно-господарського штрафу це грошова сума, що сплачується субєктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з субєкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначається законами, що регулюють податкові та інші відношення, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.217 ГК України адміністративно-господарські санкції застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Податкова служба є органом державної влади і уповноважена на застосування адміністративно-господарських санкцій, як передбачено Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Отже, за своєю сутністю фінансові санкції, які визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки застосовуються уповноваженим органом державної влади (податковою службою) і мета їх застосування полягає у притягненні субєкта господарювання до відповідальності за порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що на застосування фінансових санкцій, які передбачені названими Законами, розповсюджуються вимоги Господарського кодексу України.

Відповідно до ст..250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції, які передбачено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» можуть бути застосовано до правопорушника лише у строки, які визначено ст..250 ГК України.

Як свідчать встановлені обставини справи, з позовом про стягнення штрафних санкцій ДПІ звернулася 22 лютого 2006 року, про що свідчить відмітка суду про одержання позову (а.с.161).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк застосування штрафних санкцій.

Про обґрунтованість таких висновків свідчить те, що з часу проведення перевірки позивачем оскаржувалися рішення ДПІ про визначення штрафних санкцій як в адміністративному так і в судовому порядку. Остаточне рішення прийнято господарським судом лише 20.09.2005р., що стало підставою для сплати позивачем узгоджених сум штрафних санкцій, і у разі ухилення від сплати цих санкцій, у податкового органу, з цього часу, виникло право на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафних санкцій з позивача. Отже, встановлені обставини справи не можуть бути підставою для звільнення особи від відповідальності, на чому наполягав відповідач.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2009 року у справі №2а-10613/08/0470 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 28.01.2011р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк