Справа № 21273/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2011 р. справа № 2а-52/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання рішення нечинним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, в якому просив суд визнати нечинним рішення тринадцятої сесії пятого скликання Верхньодніпровської міської ради від 30 травня 2007 року за № 348-13-V «Про закріплення земельної ділянки за житловим будинком по вулиці Шелепова,1». Свої вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі заяви громадянки ОСОБА_1, яка не є власником домоволодіння, що розташоване по вул. Шелепова у м. Верхньодніпровську і у звязку із цим, не має ніяких правових підстав для звернення про закріплення за його домоволодінням земельної ділянки.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано рішення тринадцятої сесії пятого скликання Верхньодніпровської міської ради від 30 травня 2007 року за № 348-13-V про закріплення земельної ділянки за домоволодінням, розташованим у місті Верхньодніпровську по вулиці Шелепова, 1 площею 0,0527 га по фактичному користуванню таким, що не відповідає вимогам діючого закону Земельного кодексу України. Скасовано рішення тринадцятої сесії пятого скликання Верхньодніпровської міської ради від 30 травня 2007 року за № 348-13-V про закріплення земельної ділянки за домоволодінням, розташованим у місті Верхньодніпровську по вулиці Шелепова, 1 площею 0,0527 га по фактичному користуванню.

ОСОБА_1, не погодившись із постановою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2007 року та прийняти рішення, яким направити справу на новий розгляд в іншому складі суду. Посилалася на те, що суд першої інстанції, приймаючи постанову по даній справі, порушив її права, обовязки та інтереси, оскільки її не було притягнуто до справи у якості третьої особи. Крім того, суд не врахував, що за рішенням Верхньодніпровської міської ради № 92 від 07.04.1986 року земельна ділянка по вул.. Шелепова 1 виділялась у користування Верхньодніпровському відділу внутрішніх справ для будівництва чотирьох будинків для співробітників міліції, а суд безпідставно не залучив до участі інших власників будинків, що знаходяться на цій ділянці та Верхньодніпровський РВВС.

Заперечень на апеляційну скаргу іншими сторонами не подавалися.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилась, клопотань про перенесення розгляду справи не направляла.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому підтвердив, що у 1986 році земельну ділянку по вул.. Шелепова 1 виділили у користування Верхньодніпровському РВВС, там планувалось побудувати чотири будинки для працівників міліції, побудували лише три, власником одного із них став він. Оскільки він є одноособовим власником будинку, що розташований на частині виділеної Верхньодніпровському РВВС земельної ділянки, спір щодо розподілу майна між ним та ОСОБА_1 по суті іще не вирішено, відповідач не мав права за заявою ОСОБА_1, яка не є співвласником будинку, приймати рішення про виділення земельної ділянки під цей будинок.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення сесією Верхньодніпровської міської ради № 348-13-V 30 травня 2007 року було порушено порядок передачі земельної ділянки у користування чи у власність громадянину, власнику житлового будинку, передбачений Земельним кодексом України, оскільки рішення було прийняте не на підставі заяви власника житлового будинку ОСОБА_4, а на підставі заяви громадянки ОСОБА_1, яка не була власником житлового будинку чи його частки на момент звернення до виконкому міської ради з такою заявою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він постановлений без врахування усіх обставин по справі.

Як вбачається із заявленого позову, спір фактично виник між ОСОБА_2, якому на праві особистої власності належить житловий будинок, який розташований в місті Верхньодніпровську по вулиці Шелепова, 1 (а.с.17) та ОСОБА_1, яка у травні 2007 року звернулася до Верхньодніпровської міської ради із заявою про закріплення земельної ділянки площею 0,0527 га за даним житловим будинком, що знаходиться за зазначеною адресою, з тих підстав, що позивач вважає порушеними свої майнові права як власника будинку, оскільки він не визнає будь яких прав на вказаний будинок за колишньою дружиною ОСОБА_1, яка на час прийняття рішення Верхньодніпровською міською радою від 30 травня 2007 року «Про закріплення земельної ділянки за житловим будинком по вулиці Шелепова, 1», не була власником житлового будинку чи його частки, так як спір про розподіл їх майна іще не був вирішений судом. Як пояснив позивач у судовому засіданні, само по собі виділення земельної ділянки під належний йому будинок, розмір виділеної ділянки, його права не порушило б, коли б рішення приймалось на підставі його заяви, як власника, а не сторонньої особи, якою він вважає колишню дружину ОСОБА_5, навіть за умови, що будинок збудовано в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Вказане свідчить про те, що в даному випадку спір фактично виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, спір щодо права власності на який вирішеється у порядку цивільного судочинства що, відповідно до ч.4 ст.. 50 КАС України, виключає можливість адміністративного провадження у таких справах.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, приймаючи рішення по суті заявлених вимог у порядку КАС України, суд не прийняв до уваги те, що даний спір не є публічно-правовим, а стосується захисту прав позивача, що виникають з земельних відносин між сторонами.

З урахуванням вищенаведеного, колегія судів дійшла висновку про те, що даний спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинен вирішуватись місцевим судом загальної юрисдикції у порядку цивільного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу частково задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по адміністративній справі - закрити.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 ст. 203, п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2007 року скасувати та провадження по адміністративній справі закрити.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 24 січня 2011 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Ю.М. Дадим