Справа № 18555/09
Суддя: Мірошниченко М.В.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

"22" грудня 2010 р.справа № 2а-225/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мірошниченка М.В.

суддів: Семененка Я.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красота А.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 директор (наказ № 2)

представника відповідача: не з'явився

представника виконкому Індустріальної районної у місті ради ОСОБА_2 дов. від27.10.10р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Тіслав», м.Дніпропетровськ

про забезпечення адміністративного позову

у справі № 2-а-225/09/0470

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Тіслав»,

м.Дніпропетровськ

до відповідача: Дніпропетровська міська рада, м.Дніпропетровськ

про: визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Тіслав»заявлено позов до

Дніпропетровської міської ради про:

-визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо виконання рішення сесії Дніпропетровської міської ради ІV скликання № 491/26 від 20.04.2005р. стосовно оформлення договорів оренди згідно підготовленої землевпорядної документації;

- зобовязання відповідача виконати рішення сесії Дніпропетровської міської ради ІV скликання № 491/26 від 20.04.2005р., усунути допущені порушення прав позивача шляхом прийняття рішення щодо передачі в оренду земельних ділянок згідно з додатком до рішення № 492/26 на основі пакету документів, переданих 12.02.08р. до земельного управління Дніпропетровської міської ради, без витребування нових документів чи обновлення раніше наданих (із урахуванням заяв про зміну предмету позову).

Постановою індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14.05.2009р. у справі № 2-а-225/09/0470 у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції із посиланням на норми ст. 16 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 116, 124, 151 Земельного кодексу України мотивована висновком про безпідставність позовних вимог, оскільки в діях самого позивача вбачається невиконання вимог земельного управління Дніпропетровської міської ради по наданню додаткових документів (і, відповідно, вимог земельного законодавства України), а тому остаточне рішення щодо передачі земельної ділянки в оренду, строку користування земельною ділянкою та інших умов її використання, приймається відповідачем відповідно до існуючих вимог. Суд не встановив фактів необґрунтованого зволікання та бездіяльності з боку відповідача в питанні поновлення строку оренди земельних ділянок, які б порушували права позивача.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Тіслав», не погодившись із постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову суду від 14.05.2009р., по якій було відкрито апеляційне провадження, а справу призначено до апеляційного розгляду.

17.12.2010р. від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло письмове клопотання про вжиття заходів адміністративного позову, мотивоване тим, що 17.12.2010р.на адресу торгівельних кіосків, розташованих на земельній ділянці у м.Дніпропетровську, пр. Газети Правда, 2-а (три одиниці) був принесений припис із пропозицією демонтувати у триденний строк кіоски у звязку з відсутністю договорів оренди земельних ділянок під кіосками та попередженням про примусовий демонтаж кіосків в випадку невиконання в добровільному порядку. Оскільки отримання договорів оренди і є предметом спору у справі № 2-а-225/09/0470, просив на підставі ст. ст. 117, 118 КАС України заборонити демонтаж кіосків до закінчення розгляду справи і вступу рішення суду в законну силу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2010р. розгляд клопотання про забезпечення позову було призначено на 22.12.2010р. об 11год. 50хв.

В судовому засіданні 22.12.2010р. об 11год. 50 хв. оголошувалась перерва на 22.12.2010р. на 16год. 40 хв. з метою надання процесуальної можливості позивачу скористатись правом на уточнення вимог за поданим клопотанням про забезпечення позову.

В судовому засіданні 22.12.2010р.об 16год. 40 хв. позивачем надано доповнення до клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просить суд заборонити Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, Департаменту споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради, Індустріальному виконавчому комітету районної у місті ради вчиняти будь-які дії по демонтажу кіосків ТОВ «Тіслав». У якості обґрунтування такої вимоги, позивач послався на такі обставини. 03.12.2010р. на адресу пр. ім. Газети Правда, 2-а були принесені приписи Департаменту споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради, яким позивачу було вказано до 10-00год. 06.12.2010р. добровільно звільнити самовільно зайняті земельні ділянки. У разі невиконання таких дій вказано на здійснення примусового демонтажу кіосків.

Представник позивача підтримав в судовому засіданні доводи клопотання про забезпечення позову.

Представник відповідача до судових засідань 22.12.2010р. не зявився. Про час, дату та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма та телефаксограма (наявні в матеріалах справи). На підставі ст. 118 КАС України колегія суддів ухвалила здійснити апеляційний розгляд клопотання без участі представника відповідача.

Колегією суддів до судових засідань викликався представник виконавчого комітету Індустріальної районної у місті ради з метою дослідження обставин направлення листа вказаного субєкта владних повноважень від 16.12.2010р. № 18/4-957, наявністю якого позивач обґрунтовував необхідність забезпечення позову. Представник вказаного субєкта в судових засіданнях 22.12.2010р. вказав на необґрунтованість клопотання про забезпечення позову, оскільки зазначений лист не містить обовязкового для виконання позивачем припису.

Судовий розгляд справи в судових засіданнях 22.12.2010р. фіксувався технічним комплексом «Оберіг».

За результатами розгляду клопотання в судовому засіданні 22.12.2010р. було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

До такого висновку колегія суддів приходить виходячи з наступних підстав.

У відповідності зі ст.117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В розумінні наведеної норми закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 117 КАС України, ч.2 ст 118 КАС України процесуальне питання забезпечення позову можливо бути позитивно вирішено відносно відповідача у справі або особи, яка бере участь у справі, однак наступні субєкти: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Департамент споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради, Виконавчий комітет Індустріальної районної у місті ради (щодо яких позивач просить вжити заходів забезпечення позову) не є ані відповідачами у справі, ані особами, які беруть участь у справі, оскільки спірні правовідносини у справі № 2а-225/09 виникли між позивачем та Дніпропетровською міською радою. За змістом Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»вказані особи є самостійними юридичними особами (субєктами владних повноважень).

Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом заявленого позову є вимоги позивача про :

- визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо виконання рішення

сесії Дніпропетровської міської ради ІV скликання № 491/26 від 20.04.2005р. стосовно оформлення договорів оренди згідно підготовленої землевпорядної документації;

- зобовязання відповідача виконати рішення сесії Дніпропетровської міської

ради ІV скликання № 491/26 від 20.04.2005р., усунути допущені порушення прав позивача шляхом прийняття рішення щодо передачі в оренду земельних ділянок згідно з додатком до рішення № 492/26 на основі пакету документів, переданих 12.02.08р. до земельного управління Дніпропетровської міської ради, без витребування нових документів чи обновлення раніше наданих.

Позов був обґрунтований тим, що незважаючи на наявність рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 491/26 від 20.04.2005р. «Про надання згоди на розроблення проектів відведень земельних ділянок по фактичному розміщенню торговельних кіосків», яким було надано згоду ТОВ-у «Тіслав»на розроблення проектів відведень земельних ділянок по фактичному розміщенню торговельних кіосків по пр.. Газета Правда, 2-а та вчиненням з боку позивача необхідних дій підготовки відповідної землевпорядної документації, відповідач не виконав обовязок щодо надання в оренду земельних ділянок.

Спірні правовідносини сторін регулюються наступними нормами Земельного кодексу України.

Статтею 93 ЗК України, згідно до ч.1 якої право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 116 ЗК України, яка визначає, що:

1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Стаття 123. ЗК України передбачає Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі:

1. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

4. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи відповідно до закону.

9. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Частина 1 ст. 124 ЗК України містить норму, згідно з якою передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно до ст. 125 ЗК України, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно до ч.5 ст 126 ЗК України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм права свідчить, що юридична особа набуває права користування земельною ділянкою лише з моменту фактичного укладення договору оренди землі та його державної реєстрації.

При цьому колегія суддів зазначає, що навіть припустивши можливість набрання законної сили судовим рішенням про задоволення позову (за результатами можливого апеляційного розгляду справи), позивач у справі з цього моменту не набуде автоматично права користування земельною ділянкою по пр.Газета Правда, 2-а, оскільки в нього виникне лише підстава для укладення договору оренди землі, однак це не є тотожнім факту укладення такого договору та його державної реєстрації.

Тобто, має місце неадекватність вимог заявника, викладених в предметі заявленого позову, його вимогам, викладеним у клопотанні про забезпечення позову. Також має місце відсутність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Застосування забезпечення позову обмежено приписами ст. 117 КАС України, а саме вказана процесуальна дія застосовується тоді, коли існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене, клопотання ТОВ «Тіслав»про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіслав», м.Дніпропетровськ про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до адміністративного суду касаційної інстанції.

Ухвалу виготовлено 23.12.2010р.

Головуючий: М.В. Мірошниченко

Суддя: Я.В. Семененко

Суддя: О.В. Юхименко