Справа № 820/4805/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 липня 2015 р. № 820/4805/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє особисто за себе та за згодою законного представника ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1, яка діє особисто за себе та за згодою законного представника ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4, з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень від 04.12.2014 року № 17709216 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов`язати суб`єкта владних повноважень скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03.03.2014року та здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування на 1/3 частини кооперативної двокімнатної квартири АДРЕСА_1, площею 27,4 кв.м на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2014 року.

В обґрунтування своєї правової позиції, позивач зазначив, що, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2014 року, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину кооперативної квартири АДРЕСА_2, житловою площею 27, 4 кв.м, загальною-45, 1 кв.м після смерті ОСОБА_5 На підставі вказаного рішення суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою про реєстрацію права власності на 1/3 частину кооперативної квартири АДРЕСА_2. Однак, всупереч діючому законодавству України державним реєстратором не було здійснено необхідних реєстраційних дій на користь субєкта ОСОБА_1, що є грубим порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував, зазначивши, що державний реєстратор, діючи виключно в межах правового поля та на підставі наданих повноважень, провів усі необхідні реєстрацій дії у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, представник відповідача зазначив, що достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, на його думку, слугував факт того, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний активний реєстраційний запис про право власності на квартиру за іншою особою (ОСОБА_6А.), а вказаний запис в установленому порядку на підставі поданого рішення суду не скасовано. Також, представник відповідача 1 звернув увагу суду, що у Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області були відсутні законодавчо визначені підстави для проведення скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6, з огляду на відсутність як відповідного рішення суду, так і відповідної заяви ОСОБА_1 про скасування такої реєстрації права власності та їх обтяжень за ОСОБА_6

У судове засідання 22.07.2015 року представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, проте в процесі розгляду справи звертався з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у зазначене судове засідання не прибули.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно приписів ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2014 року, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину кооперативної квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 27, 4 кв.м, загальною-45, 1 кв.м після смерті ОСОБА_5

На підставі вищезазначеного рішення суду, 24.07.2014 року представником позивача до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області було подано повний пакет необхідних документів, для здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: на 1/3 частину кооперативної квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 27, 4 кв.м, загальною-45, 1 кв.м після смерті ОСОБА_5

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 ОСОБА_4 № 17709216 від 04.12.2014 відмовлено в державній реєстрації права власності на вказаний обєкт житлового фонду з тих підстав, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний активний реєстраційний запис про право власності на квартиру за іншою особою, який в установленому порядку не скасовано.

Суд зазначає, що у своїй діяльності, при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції керується Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р (Порядок № 868).

Преамбулою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За нормою пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно приписів статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, вищезазначеними нормами права закріплений вичерпний перелік підстав, які визначають за державними реєстраторами можливість відмови у проведенні відповідних реєстраційних дій щодо виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для проведення державної реєстрації права було надано до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області належно засвідчені копії документів без наявності недоліків. Вказані обставини не заперечувалися субєктом владних повноважень.

Відповідач 2, приймаючи спірне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за субєктом ОСОБА_1 та посилаючись на п. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", свою відмову обґрунтував наявністю відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно активного реєстраційного запису про право власності на квартиру за іншою особою, який в установленому порядку не скасовано.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обтяжень містить лише дані про зареєстровані речові права, їх обмеження, суб`єктів речових прав, об`єкти нерухомого майна, відомості про осіб, в інтересах яких вчинено обмеження речового права, копії документів про правочини, на підставі яких проведено реєстрацію прав, обмежень цих прав. Але вказані дані державного реєстру прав не відносяться до тих правоустановлюючих документів, що посвідчують право власності на особи на майно та, відповідно, не входять до обсягу законодавчо визначених підстав, з якими законодавець пов`язує виникнення права державного реєстратора на відмову у проведення відповідних реєстраційних дій.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868

Зокрема, відповідно до п.8 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1. 1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

У відповідності до вимог п. 37 Порядку № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, законодавцем закріплений за державним реєстратором безпосередній обовязок щодо необхідності прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі документів, визначених у статті 19 Закону, у тому числі на підставі рішення судів, що набрали законної сили.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги той факт, що рішенням Фрунзенського районного суду від 24.07.2014 року, яке набрало законної сили 10.09.2014 року, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину кооперативної квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 27, 4 кв.м, загальною-45, 1 кв.м, суд дійшов висновку про наявність у позивача встановлених законом правовстановлюючих документів, які посвідчують його право власності на 1/3 частину вищезазначеної квартири, що в свою чергу вказує на відсутність у відповідача 2 законодавчо передбачених підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач 2, будучи суб'єктом владних повноважень, не виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обов'язок та не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного рішення, а відтак позовні вимоги в частині скасування рішення суб`єкта владних повноважень від 04.12.2014 року № 17709216 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог з приводу здійснення державної реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування на 1/3 частини кооперативної двокумнатної квартри № 19 у будинку № 173 по вул. Краснодарській у м. Харкові, площею 27,4 кв.м на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2014 року, то суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Окрім того, з системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, підсумовуючи вищезазначена та приймаючи до уваги вказані норми права, а також з огляду на те, що суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень і здійснювати замість нього покладені на цього суб'єкта функції щодо проведення державної реєстрації речових та інших прав, суд приходить до висновку, що достатнім для захисту прав та інтересів позивача буде зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 9175232 від 28.11.2014 року, яку подала ОСОБА_2, у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та вказаного судового рішення.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованої за ОСОБА_6 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.03.2014року, суд зазначає наступне.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури урегульовано Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/15 (надалі-Порядок № 3502/15).

Так, у відповідності до п. 1. 3 Порядку № 3502/15, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком (пункт 2.1 Порядку № 3502/5).

Пунктом 2.5 Порядку № 3502/15 передбачено, що для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованої за ОСОБА_6 є передчасними, з огляду, по перше, на відсутність судового рішення про скасування рішення державного реєстратора, яке позивач вважає протиправним, та яким було зареєстровано право власності на обєкт нерухомості за ОСОБА_6 А, по - друге, позивач не звертався до субєктів владних повноважень з відповідними заявами про внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про право власності на нерухоме майно, у звязку із чим ані відповідачем 1, ані відповідачем 2 жодного рішення, яке б могло порушити права позивача, не приймалося.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд відмовляє у задоволені позовних вимог про зобов`язання Реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_6

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, яка діє особисто за себе та за згодою законного представника ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Скасувати рішення Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області від 04.12.2014 року № 17709216 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 ОСОБА_4 повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 9175232 від 28.11.2014 року, яку подала ОСОБА_2, у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, яка діє особисто за себе та за згодою законного представника ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя Горшкової О.О.