Справа № 2а-1870/4970/11
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2011-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2011 р. справа № 2a-1870/4970/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання - Бабаніної О.В.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" до державної податкової інспекції в місті Суми про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" звернулося до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції в місті Суми про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2011року №/0/524625, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на прибуток в розмірі 105625 грн., та №/0/52463, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на додану вартість в сумі 57000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що податковою інспекцією зроблений хибний висновок про те, що операції з контрагентами: ТОВ "ФІХ "ВІОЙЛ" та ТОВ "ФПГ"Сквош" не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки проведені на підставі нікчемних правочинів та є безтоварними.

Державна податкова інспекція в місті Суми, заперечуючи проти позову свою позицію обґрунтовує тим, що під час перевірки було встановлено, що директор ТОВ "ФІХ"ВІОЙЛ" не був керівником цього підприємства, документи від його імені підписували інші особи. Перевіркою виявлена відсутність у ТОВ "ФІХ"ВІОЙЛ" та ТОВ "ФПГ"Сквош" трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності. У позивача та контрагентів відсутні документи, які підтверджують переміщення товару.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_4, позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що державною податковою інспекцією в місті Суми проведена перевірка ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009р. по 31.03.2011р., за результатами якої складено акт від 10.06.2011р. №4163/2314/33813854/47.

На підставі акту перевірки ДПІ в м.Суми прийняті податкові повідомлення - рішення від 01.07.2011року: №/0/524625, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на прибуток в розмірі 105625грн., в тому числі: за основним платежем - 84500грн., за штрафними санкціями - 21125грн.; та №/0/52463, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на додану вартість в сумі 57000грн., в тому числі: за основним платежем - 45600грн., за штрафними санкціями - 11400грн.

Як вбачається з акту перевірки позивачем порушені вимоги п.5.1. ст. 5, пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4., п.7.4 ,п.п.7.4.5. п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", ч.1.5 ст.203, п.1.2 ст.215, ст.216, ст..228, ст.202 Цивільного Кодексу України.

Порушення полягає в тому, що ТОВ „Сумський завод гумотехнічних виробів" у складі валових витрат відобразило витрати по придбанню товарно-матеріальних цінностей у ТОВ "ФІХ"ВІОЙЛ" та у ТОВ "ФПГ "Сквош", за відсутності підстав для формування валових витрат. Такою підставою, на думку податкової інспекції, вважається відсутність документів, які б підтверджували транспортування отриманих від вказаних підприємств товарів, а також те, що у постачальників відсутні складські приміщення, основні засоби, недостатньо трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності. Тому ДПІ в м.Суми зробила висновок про те, що операції з вищевказаними контрагентами не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки проведені на підставі нікчемних правочинів та є безтоварними, внаслідок чого ТОВ "„Сумський завод гумотехнічних виробів" завищило валові витрати на суму 338000грн., а також завищило податковий кредит, та відповідно, занизило суму податку на додану вартість на суму 47434 грн.

Суд не погоджується з вказаним висновком відповідача і зазначає наступне.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Діяльність ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів", що є виробником гумотехнічних виробів, по придбанню сировини у ТОВ „ФІХ „ВІОЙЛ" та у ТОВ „ФПГ „СКОШ" повністю відповідає визначенню господарської діяльності, вказаному у Законі України „Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Відповідно до п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період , протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг)...; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Згідно вимог п.п.5.3.9 п.п.5.3 ст.5 вказаного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Дії підприємства по відображенню у складі валових витрат по придбанню сировини у ТОВ "ФІХ "ВІОЙЛ" та у ТОВ "ФПГ "Сквош" повністю відповідає нормам чинного податкового законодавства.

Так згідно укладеного договору між ТОВ «Сумський завод ГТВ»і ТОВ «ФІХ «Віойл»№ 01/11 від 01.11.2010р. у період з 1 листопада 2010р. по 31.03.2011р. позивачем було придбано крихту гумову згідно накладних № 3 від 02.11.2010 р. на суму 64 800 грн.; № 12 від 10.11.2010 р. на суму 69 600 грн., усього на загальну суму 134 400 грн., в тому числі ПДВ 22 400 грн.

Згідно укладеного договору між ТОВ «Сумський завод ГТВ»та ТОВ ФПГ «Сквош»№ 014/08-10 від 01.09.2010р. у період з 2 вересня 2010р. по 31.03.2011р. позивач придбав крихту гумову згідно накладних № 141 від 02.09.2010 р. на суму 72 000 грн.; № 234 від 07.09.2010 р. на суму 60 000 грн., № 326 від 01.10.2010 р. на суму - 72 000грн., № 343 від 08.10.2010 р. на суму - 67 200 грн., всього на загальну суму 271 200 грн., в тому числі ПДВ - 45 200 грн.

На поставлену продукцію товариством «ФІХ «Віойл»видані податкові накладні № 3 від 02.11.2010 р на суму 64 800 грн. та № 12 від 10.11.2010 р. на суму 69 600 грн.

ТОВ ФПГ «Сквош»також на поставлену продукцію видані податкові накладні № 326 від 01.10.2010 р. на суму 72 000 грн. та № 343 від 08.10.2010 р на суму 67 200 грн.

Відповідно до умов вищевказаних договорів транспортні витрати є складовою ціни сировини, поставка сировини здійснювалась транспортом продавців.

Придбана сировина була використана підприємством для виробництва готової продукції - регенерату РШТН, який було реалізовано покупцям з відображенням у бухгалтерському та податковому обліку доходів (валових доходів) та податкових зобов'язань з ПДВ.

Зазначені обставини повністю підтверджуються первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку.

В акті перевірки наведено бухгалтерські проводки по відображенню у бухгалтерському обліку оприбуткування сировини, списання її вартості на виробництво, облік готової продукції, розрахунки з ТОВ «ФІХ «Віойл»та ТОВ ФПГ «Сквош». Розрахунки здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями.

На підставі вказаних документів позивач у відповідності до вимог п.7.4 Закону України "Про податок на додану вартість" обґрунтовано відобразив суми податкового кредиту у жовтні - листопаді 2010 року, та у відповідності до ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" обґрунтовано відобразив у складі валових витрат у 4 кварталі 2010 року суми по господарських операціях з вищезазначеними контрагентами.

Щодо вказаних в акті перевірки підстав для визнання нікчемними договорів, укладених позивачем з ТОВ «ФІХ «Віойл»та ТОВ ФПГ «Сквош», суд вважає за необхідне зазначити, що чинним податковим законодавством не встановлена залежність права платника податку на податковий кредит та валові витрати від дій чи бездіяльності його контрагентів.

Тому факт наявності незначної кількості працівників, відсутність основних фондів та обладнання у контрагентів, не надання контрагентом податкових декларацій не тягне за собою позбавлення позивача права на податковий кредит та валові витрати.

Посилання позивача на копію пояснення директора ТОВ ФІХ «Віойл»ОСОБА_5, що він не керував вказаним підприємством і ніяких документів від імені підприємства не підписував, як на підставу нікчемності правочину, є безпідставними.

Вказана копія пояснення спростовується нотаріально завіреною заявою директора ТОВ «ФІХ «Віойл»ОСОБА_5, в якій він підтверджує, що є директором товариства, керує його діяльністю, представляє його у відносинах з органами державної влади, та підтверджує те, що саме під його керівництвом ведеться бухгалтерський та податковий облік, надаються до органів податкової служби звіти, баланси та інші документи.

Отже заяви податкової інспекції про нечинність документів виписаних від імені ТОВ «ФІХ «Віойл», а у зв»язку з цим і нікчемність правочинів, є безпідставними.

Відповідачем також необґрунтовано стверджується про ненадання позивачем до перевірки документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження ТМЦ.

Сам відповідач в акті перевірки навів бухгалтерські проводки по оприбуткуванню сировини, послався при цьому на видаткові накладні (сторінка 7 акту).

Про належне прийняття, оприбуткування та відвантаження ТМЦ також свідчать дані аналітичного обліку по рахунку 230 (витрати у виробництво), 26 (готова продукція), 70 (доход від реалізації), 641.5 (ПДВ), 641.6 (податок прибуток). Вказані регістри повністю відображують бухгалтерський облік по оприбуткуванню, переробці, виготовленню готової продукції і відображенню доходів від реалізації виробленої продукції, у тому числі із сировини, придбаної у ТОВ «ФІХ «Віойл»та ТОВ «ФПГ «Сквош».

Заяви відповідача про нікчемність правочину та безтоварність господарських операцій у зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують перевезення товару, є також необґрунтованими, оскільки за умовами договорів відповідальними за доставку були постачальники, документи на транспортування сировини автомобільним транспортом повинні були оформляти саме постачальники а не позивач.

Відповідно до ст.61 Конституції України в Україні встановлено індивідуальну відповідальність за здійснення правопорушень, тобто, якщо контрагенти позивача вчинили порушення чинного законодавства, то відповідальність повинні нести саме вони, а не позивач.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і заяви податкової інспекції, що податкові, видаткові накладні та договори були виписані лише для того, щоб створити реальні правові наслідки.

Так, згідно вимог ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частиною 2 цієї статті встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'якові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Факт здійснення господарських операцій по придбанню сировини у ТОВ ФІХ «Віойл»та ТОВ «ФПГ «Сквош»зафіксовано видатковими та податковими накладними, оформленими у повній відповідності до вищезазначених норм закону, що не спростовується матеріалами перевірки.

Проте, податковий орган пов'язує право на відображення платником податку валових витрат та податкового кредиту від наявності не встановлених чинним законодавством документів, а саме: товарно-транспортних накладних.

Як встановлено судом, транспортування ТМЦ здійснювалося за рахунок постачальника. Відповідно, обов'язок по транспортуванню та відповідному оформленню документів несе постачальник.

Відповідно до п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. №88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

31.05.2006р. на підставі висновку Міністерства юстиції України від 15.05.2006р. №10/68 виключена з Державного реєстру нормативно-правових актів Інструкція про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом і обліку транспортної роботи, затверджена спільним наказом Міністерства статистики і Міністерства транспорту України від 07.08.96р. №228/253.

Згідно з наказом Мінтрансу України від 22.05.2006р. №493 до Правил перевезення було внесено зміни, а саме: виключено п.11.2 такого змісту: товарно-транспортні накладні і путьові листи вантажного автомобіля відносяться до документів суворої звітності, виготовляються друкарським способом, з обліковою серією та номером.

Отже сам по собі факт відсутності ТТН не є підставою для твердження про відсутність поставок взагалі та невизнання права платника податку на валові витрати та податковий кредит.

Ще одною причиною заяв про безтоварність взаємовідносин між ТОВ «Сумський завод ГТВ»та ТОВ «ФІХ «Віойл»і ТОВ «ФПГ «Сквош», податкова інспекція вважає не сплату податкових зобов'язань вказаними контрагентами, та відсутність у них необхідних умов для купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Свою позицію податковий орган обґрунтовує даними ДПІ у м. Вінниці про незначну чисельність працівників на вказаних підприємствах, неподання ними декларацій з податку на прибуток, а також посилається на розбіжності, виявлені за результатами автоматизованого співставлення даних податкової звітності з ПДВ по податковому кредиту в розрізі контрагентів.

Суд зазначає, що наказ ДПА України від 18.04.2008р. №266 „Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Листом №1072-09-24 від 18.06.2009р. Міністерство юстиції України звернулося до ДПА України про скасування зазначеного наказу та у разі необхідності і за наявності повноважень затвердити новий нормативно-правовий акт із зазначеного питання або внести зміни до відповідних нормативно-правових актів ДПА України та подати на державну реєстрацію до Мінюсту в установленому законодавством порядку.

Тому дані системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України не можуть бути доказом неправомірності формування платником податку як податкового кредиту, так і валових витрат.

Відповідно до норм Закону України «Про систему оподаткування»за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання (ст. 9) та не визначено право (ст. 10) здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, заявленими іншою стороною правочину.

Отже, виконання одним платником податків своїх зобов'язань перед бюджетом не ставиться у залежність від виконання зазначених зобов'язань будь-яким іншим платником податків.

Крім того, податкова звітність є конфіденційною інформацією і не оприлюднюється без згоди її власника. Єдине, що міг перевірити позивач до укладання договору за даними реєстру платників ПДВ так це те, чи є ймовірна сторона угоди платником податку на додану вартість на дату укладання угоди, що і було зроблено позивачем. За даними реєстру платників податку на додану вартість, що формується ДПА України, на момент укладання угод та їх виконання вказані контрагенти були зареєстровані платниками ПДВ.

Твердження податкового органу про те, що угоди мають ознаки фіктивності не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Так, відповідно до ст.234 Цивільного Кодексу України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

На теперішній час вищенаведені угоди між позивачем та ТОВ «ФІХ «Віойл»і ТОВ «ФПГ «Сквош»судом не визнано недійсними.

Більше того, згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2011 р. по справі № 2а/0270/511/11 про відмову у задоволенні адміністративного позову ДПІ у м. Вінниці про визнання недійсними установчих (реєстраційних) документів ТОВ «ФПГ «Сквош», судом встановлено неналежним доказом пояснення засновника товариства ОСОБА_6, що він не має ніякого відношення до ТОВ «ФПГ «Сквош», а також встановлено, що вказане товариство здійснювало господарську діяльність та подавало податкову звітність в електронному вигляді, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ в м. Суми, як субєкт владних повноважень, не довела правомірності своїх рішень.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати податкові повідомлення - рішення від 01.07.2011року: №/0/524625, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на прибуток в розмірі 105625 грн., та №/0/52463, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на додану вартість в сумі 57000 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" до державної податкової інспекції в місті Суми про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 01.07.2011року:

- №/0/524625, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на прибуток в розмірі 105625 грн., в тому числі: за основним платежем - 84500 грн., за штрафними санкціями - 21125 грн.;

- №/0/52463, яким визначено суму грошового зобов"язання по податку на додану вартість в сумі 57000 грн., в тому числі: за основним платежем - 45600 грн., за штрафними санкціями - 11400 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.О. Бондар

Повний текст постанови виготовлений 19 серпня 2011року.

З оригіналом згідно:

Суддя С.О. Бондар