Справа № 826/10814/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2015 року № 826/10814/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»
доВідділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2
про звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 червня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк, позивач) з адміністративним позовом про:

- звільнення з-під арешту, накладеного Відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, відповідач) на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», а саме на: земельну ділянку, площею 0,0967 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- зобов'язання відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття (скасування) арешту та вилучення запису про арешт нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, а саме: земельної ділянки, площею 0,0967 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 08 червня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що накладеними арештами на все майно боржника - ОСОБА_2 (в т.ч. і на земельну ділянку, площею 0,0967 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) у виконавчих провадженнях № № 35335349 та 39670750 та оголошеною забороною на його відчуження, будучи Іпотекодержателем згідно Договору іпотеки від 24.03.2008, порушені його права на предмет іпотеки, як іпотекодержателя, та, для відновлення його прав та інтересів відповідно має бути винесена постанова про звільнення з-під арешту майна боржника, а саме: земельної ділянки, площею 0,0967 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався.

В судове засідання представник відповідача не з'явився.

Від відповідача надійшло клопотання від 17.06.2015 № дв6 про розгляд справи без участі його представника.

Також, супровідним листом від 19.06.2015 № ДВ/10 на адресу суду були направлені копії матеріалів виконавчих проваджень № № 35335349 та 39670750.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася.

В судовому засіданні третя особа позовні вимоги повністю підтримала.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 18.06.2015 представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 223393901 (далі - Договір № 223393901), по умовам якого Кредитор надає Позичальнику Кредит, а Позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування «Земельна ділянка в кредит». Кошти в розмірі 193 200,00 USD (далі - Кредит) надаються на придбання нерухомості - земельної ділянки, загальною площею 0,0967 га за адресою: м. Київ, Голосіївський район (мікрорайон Чапаєвка, вул. Бродівська, КІЗ «Городник»), лінія 2, ділянка НОМЕР_2.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором (Договір № 223393901), 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), по умовам якого Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна переданого в іпотеку.

Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,0967 га, (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, засвідченим Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 березня 2008 року за реєстраційним номером 391, за умовами якого ОСОБА_2 купила вищевказану земельну ділянку у ОСОБА_4 (далі - Предмет іпотеки).

За домовленістю Сторін заставна вартість Предмету іпотеки становить 1 219 739,00 грн. (п. 1.4 Договору іпотеки).

Обтяження Предмета іпотеки іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Державна реєстрація здійснюється на підставі повідомлення Іпотекодержателя (п. 1.7 Договору іпотеки).

Під час врегулювання питання стосовно погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки під контролем Банку, позивачу 03.06.2015 стало відомо про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта записів про накладені арешти на все майно боржника та оголошення заборон на його відчуження, вчинених відповідачем в рамках двох виконавчих проваджень № № 35335349 та 39670750, зокрема щодо земельної ділянки, площею 0,0967 га, (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташованої на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також, судом було встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві перебували виконавчі документи: виконавчий лист Солом'янського районного суду м. Києва № 2-4851 від 06.03.2012 (ВП № 35335349) та виконавчий лист Солом'янського районного суду м. Києва № 2-3725/11 від 06.03.2013 (ВП № 39670750).

Під час вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню вказаних вище виконавчих документів, в рамках виконавчих проваджень № № 35335349 та 39670750 державними виконавцями були винесені постанови про арешти майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 26.11.2012 (ВП № 35335349), від 09.09.2013 (ВП № 39670750).

Вказаними вище постановами державних виконавців, на все майно, що належить боржнику (ОСОБА_2), були накладені арешти в межах сум боргів та останній заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке їй належить.

Як встановлено судом, завдяки наявності постанов про арешти майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 26.11.2012 (ВП № 35335349) та від 09.09.2013 (ВП № 39670750), під арештом опинився й Предмет іпотеки.

Вважаючи, що Банк має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, не маючи можливості вирішення питання стосовно погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між Банком та боржником, позивач звернуся до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача та третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та іншими законами, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Окрім цього, Законом № 898-IV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки виникло в 2008 році (Договір іпотеки від 24 березня 2008 року), тобто до винесення судом судових рішень.

Крім того, відповідно до умов Договору іпотеки від 24 березня 2008 року, заставна вартість Предмету іпотеки становить 1 219 739,00 грн. та не перевищує розміру заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, позивач, як Іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього Боржника (іпотекодавця) за рахунок Предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує його права, визначенні чинним законодавством, що свідчить про протиправність постанов відповідача, якими у виконавчих провадженнях № № 35335349 та 39670750 були накладені арешти на все майно, що належить боржнику, в т.ч. і на предмет іпотеки.

За вказаних обставин, постанови державних виконавців ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про арешти майна боржника та оголошення заборон на його відчуження від 26.11.2012 ВП № 35335349 та від 09.09.2013 ВП № 39670750 підлягають визнанню протиправними та скасуванню в частинах накладення арешту на Предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно ухвалити рішення про зняття арешту з Предмету іпотеки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, вимогу позивача стосовно зобов'язання відповідача вчинити дії, спрямовані на зняття (скасування) арешту та вилучення запису про арешт нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2, а саме: земельної ділянки, площею 0,0967 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд задовольнити у спосіб, який визначений частиною другою статті 60 Закону № 606-XIV.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 листопада 2012 року ВП № 35335349 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 на праві власності, а саме: земельна ділянка, площею 0,0967 га, (кадастровий номер: НОМЕР_1), що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 вересня 2013 року ВП № 39670750 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 на праві власності, а саме: земельна ділянка, площею 0,0967 га, (кадастровий номер: НОМЕР_1), що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

4. Зняти арешт з майна ОСОБА_2, яке є предметом Договору іпотеки від 24 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим номером 396, а саме, з земельної ділянки, площею 0,0967 га, (кадастровий номер: НОМЕР_1), що розташована на лінії 2, діл. НОМЕР_2 (у мікрорайоні Чапаєвка на вулиці Бродівській КІЗ «Городник») у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення (використання) якої - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

5. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

6. В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.

7. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко