Справа № 823/1174/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1174/15 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 705593,00 грн. (за основним платежем 564474,00 грн., за штрафними санкціями 141119,00 грн.), та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що посадовою особою відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 27.03.2015 №53/23-01-17-01/НОМЕР_1, яким встановлено порушення п.177.2, п.174.4 ст.177 ПК України, у результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 564479,29 грн.; п.п.2 та п.п.3 п.1 ст. 7 та абз.3 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 216724,88 грн.; п.177.10 ст.177 ПК України.

За наслідками перевірки та встановлених порушень податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 16.04.2015 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 705593,00 грн., (за основним платежем 564474,00 грн., за штрафними санкціями 141119,00 грн.); та рішення № від 16.04.2015 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органам доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого донараховано 216724,88 грн. єдиного внеску, застосовано штрафні санкції у розмірі 21397,25 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, що діє з 06.08.2011), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, позивач вказує на те, що господарські взаємовідносини з ТОВ «Карат-2012», ТОВ «Евертон-2012», ТОВ «Ост Креатив Груп», ТОВ «Ітако Групп-33», ФОП ОСОБА_4 підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку.

Так, згідно п. 1.13 акту перевірки, при перевірці використано суцільним порядком за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 наступні документи, зокрема, виписки банків по рахунках, зазначених в п.п. 1.11 акту перевірки; накладні на придбання товарів (робіт, послуг), товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт; податкові накладні на придбання та продаж товарів (робіт, послуг), реєстри отриманих та виданих податкових накладних.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як зазначено у пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Суди обох інстанцій ретельно дослідили докази, надані позивачем на підтвердження своєї позиції: договір поставки №05/05/14 від 05.05.2014, укладений з ТОВ «Ітако Групп-33», видаткові накладні за травень, червень 2014 року; договір поставки №03/02 від 03.02.2014, укладений з ТОВ «Карат-2012», видаткові накладні за лютий, квітень, червень 2014 року; договір поставки №07/02/14 від 07.02.2014, укладений з ТОВ «Ост ОСОБА_4», видаткові накладні за лютий - квітень 2014 року; договір №11/02/14 про виконання робіт (надання послуг) від 11.02.2014, укладений з ТОВ «Евертон-2012»; акти надання послуг за лютий квітень, червень 2014 року (т.1 а.с. 22-23, 27, 28, 30-31, 33-34, 38-39; т.2 а.с. 58, 62, 68, 77, 163, 169, 170, 173, 176, 183; т.3 а.с. 2-4, 7, 10, 14, 16, 19, 21, 24, 33, 36, 42, 47); виписки по рахунках за перевіряємий період; додатки 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкових декларацій з податку на додану вартість за лютий червень 2014 року; реєстри отриманих та виданих податкових накладних; оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за лютий липень 2014 року; акти звіряння взаємних розрахунків із вищевказаними контрагентами; акти списання товарів №№1-4 від 31.12.2013 на загальну суму 154233,00 грн.; оборотно-сальдову відомість по рахунку 947 «Нестачі і втрати від псування цінностей» за 2014 рік на суму 154233,00 грн., та дійшли висновку, що по операціям, які проведені між позивачем та його контрагентами здійснено оплату, належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що цілком підтверджує реальність здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, з урахуванням самого змісту послуг та видів діяльності вказаних осіб та товариств.

Відтак, як встановлено під час дослідження матеріалів справи, кошти сплачені позивачем є пов'язаними з основною діяльністю, та витрати підтверджуються документально.

Крім того, судом встановлено, що в порушення вимог п.п.2.3.2.2. Порядку, відповідач не складав акт щодо відмови уповноважених осіб позивача надати перевіряючому на вимогу первинні документи, які б підтверджували якість та засвідчували реальність здійснення господарської операції, оскільки, в акті перевірки фізичної особи-підприємця немає жодного посилання на відповідний акт. Вищевказані обставини підтверджуються також наданими в судовому засіданні поясненнями ревізора-інспектора, котрий проводив перевірку позивача.

Таким чином, твердження контролюючого органу про ненадання позивачем до перевірки первинних документів, які б підтверджували придбання позивачем товарів, робіт, послуг, у вищезгаданих контрагентів у 2014 році є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки щодо завищення позивачем витрат по придбанню товарів (робіт, послуг) та, як наслідок, заниження суми чистого оподатковуваного доходу та суми податку з доходів фізичних осіб за відповідний період.

Крім того, необґрунтованим є твердження контролюючого органу про ненадання позивачем до перевірки первинних документів, які б підтверджували придбання позивачем товарів, робіт, послуг, у вищезгаданих контрагентів у 2014 році.

З урахуванням позиції Вищого адміністративного суду України, викладену у листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року, в зв'язку з тим, що нікчемність правочинів між позивачем та його контрагентами, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не доведена, зокрема, вироком суду та спростовується копіями первинних документів, наявних в матеріалах справи, що підтверджують правомірність формування податкової звітності позивачем, колегія суддів вважає, що відповідачем всупереч норм чинного законодавства прийнято спірні рішення.

Податковий орган не надав суду належних доказів відсутності у контрагента позивача та у самого позивача необхідних адміністративно-господарських можливостей.

Стосовно штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів єдиного внеску, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в наступному.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п.4, 5 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Приписами ч.11 ст.8 Закону №2464 визначає, що єдиний внесок для платників, зазначених у п.п.4, 5 ч.1 ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п.п.2, 3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В порушення п.п.2 п.1 ст.7 Закону №2464, перевіркою встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску, на яку нараховується єдиний внесок на загальну суму 566889,00 грн., в т.ч. за 2012 рік 199961,00 грн., за 2013 рік на 208793,00 грн., та за 2014 рік на 215802,00 грн.

З огляду на те, що порушення щодо заниження єдиного внеску за 2012-2014 роки витікає з порушення про заниження суми чистого оподаткованого доходу за відповідний період, та оскільки судом встановлено необґрунтованість висновків відповідача про заниження суми чистого оподатковуваного доходу, суд першої інстанції вірно дійшов, висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення № від 16.04.2015 про застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що доводи про допущення позивачем податкових правопорушень не знайшли свого підтвердження, а податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій від 16.04.2015 року є протиправними та підлягають скасуванню. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належних доказів правомірності своїх дій, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 16.06.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.