Справа № 2а-2438/09/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2010-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2010 р. № 2а-2438/09/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Гулкевич І.З.

судді Костів М.В.

судді Шинкар Т.І.

при секретарі Галійчук А.В.

з участю представників:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ТзОВ"НВП ПРОМТЕХІНСТРУМЕНТ"
до ДПІ у Франківському районі м. Львова
про про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.03.2009 року №/0 та /0.,- ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю НВП „Промтехноінструмент звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 18.03.2009 року №/0 по податку на прибуток в розмірі 128647, 56 грн. та /0 по податку на додану вартість в розмірі 102918, 04 грн.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач помилково вважає, що ТОВ НВП „Промтехноінструмент неправомірно віднесло до складу валових витрат за 2006 - 2007 роки суми нарахованих витрат за товарно-матеріальні цінності придбанні у ТОВ „Профліга, у зязку із відсутністю факту одержання таких товарно-матеріальних цінностей від ТОВ „Профліга. Згідно видаткових накладних за період з 2006 року по 04.01.2008 року ТОВ НВП „Промтехноінструмент було отримано від ТОВ „Профліга товарно-матеріальні цінності на суму 411672,20 грн. та в подальшому даний товар було обліковано у ТОВ НВП „Промтехноінструмент, з чого вбачається належність та достовірність проведених господарських операцій. Відтак, ТОВ НВП „Промтехноінструмент жодним чином не порушувало п.п. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств та 7.2.3 п.7.2 п.п.7.3.1. п.7.3, п.п.7.4.1. ст.. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення відповідача слід визнати нечинними.

Представник позивача просив суд позов задоволити повністю з підстав зазначених в позовній заяві та поясненнях поданих представником.

Представник відповідача по суті позову заперечив з підстав, що сам факт надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених чинним законодавством, з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання, коли податковим органом встановлено, що відомості, які містяться в цих документах є недостовірні та є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Тому, відображатись у податковій звітності повинна лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат.

Таким чином, враховуючи вищенаведене є достатньо підстав вважати що господарські операції, які відображені ТОВ „Профліга в досліджуваних документах не мають достатньої доказовості, фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов контрагентам-вигодонабувачам для отримання права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Враховуючи таку сукупність інформації, ДПІ у Франківському районі м. Львова в акті перевірки було зроблено висновок, що фактичні поставки товарів між ТОВ „Профліга та ТОВ НВП „Промтехноінструмент як безумовні атрибути господарської діяльності в результаті вчинення яких і виникають податкові наслідки у вигляді формування складу валових витрат та податкового кредиту, не відбувались. При цьому, такий висновок був зумовлений тим, що у ТОВ „Профліга власних виробничих потужностей та трудових ресурсів для виробництва товарів немає, що виключає можливість їх подальшого продажу іншим особам, в тому числі ТОВ НВП „Промтехноінструмент.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення на позовні вимоги підтримав, просив суд в позовних вимогах відмовити повністю.

Безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова проведено планову виїзну перевірку ТОВ НВП „Промтехноінструмент за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року, по результатах якої складено Акт від 05.03.2009 року №652/23-2/31730174, яким встановлено порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств та п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість. На підставі Акту перевірки від 05.03.2009 року №652/23-2/31730174 ДПІ у Франківському районі м. Львова винесено податкове повідомлення-рішення від 18.03.2009 р. №/0, яким визначено суму податковою зобов'язання за платежем по податку на прибуток в розмірі 128647,56 грн. та від 18.03.2009 р. №/0, яким визначено суму податковою зобов'язання за платежем по податку на додану вартість в розмірі 102918,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ „Профліга та ТОВ НВП „Промтехноінструмент було укладено угоди №1905/1 від 19.05.2006 року, № б/н від 03.01.2007 року на поставку пресформ та комплектуючих, та №05/06 від 05.06.2006 року на надання послуг з розробки КД. На виконання умов даних угод ТОВ НВП „Промтехноінструмент отримало від ТОВ „Профліга" податкові накладні: № від 24.05.2006 року на загальну суму 11760,00 грн., №620000008 від 20.06.2006 року на загальну суму 12708,00 грн., № від 30.06.2008 року на загальну суму 7800,00 грн., № від 30.06.2006 року на загальну суму 12672,00 грн., № від 25.04.2006.року на загальну суму 2647,20 грн., № від 05.08.2006.року на загальну суму 19580,40 грн., № від 23.08.2006.року на загальну суму 17005,20 грн., № від 20.09.2006 року на загальну суму 2865,60 грн., № від20.09.2006.року на загальну суму 15588,00 грн., № від12.10.2006.року на загальну суму 1560,00 грн., № від 10.11.2006.року на загальну суму 1632,00 грн., № від20.11.2006. року на загальну суму 5736,00 грн., № від 24.11.2006.року на загальну суму 13159,20 грн., № від 12.12.2006.року на загальну суму 12568,80 грн., № від 18.12.2006.року на загальну суму 25548,00 грн., № від 12.01.2007. року на загальну суму 15720,00 грн., № від 13.02.2007 року на загальну суму 26589,60 грн., № від 14.02.2007.року на загальну суму 22500,00 грн., № від 18.04.2007.року на загальну суму 17473,20 грн., № від 28.04.2007.року на загальну суму 3142,80 грн., № від 03.05.2007.року на загальну суму 2473,20 грн., № від 15.05.2007.року на загальну суму 11666,67 грн., № від 15.05.2007.року на загальну суму 19658,40 грн., № від 07.06.2007. року на загальну суму 6318,00 грн., № від 04.07.2007.року на загальну суму 30160,80 грн., № від 31.07.2007. року на загальну суму 9160,20 грн., № від 31.08.2007.року на загальну суму 49200,00 грн., № від 28.09.2007. року на загальну суму 12000,00 грн., № від 28.09.2007.року на загальну суму 9628,20 грн., № від 10.09.2007.року на загальну суму 10817,40,00 грн..

ТОВ НВП „Промтехноінструмент здійснило перерахування коштів на поточний рахунок ТОВ „Профліга кошти згідно платіжних доручень: №53 від 21.06.2006 року на суму 11760,00 грн., №57 від 29.06.2006 року на суму 2200,00 грн., №1 від 06.07.2006 року на суму 1341,49 грн., №67 від 26.07.2006 року на суму 14000,00 грн., №67 від 31.07.2006 року на суму 3000,00 грн., №80 від 16.08.2006 року на суму 12885,71 грн., №90 від 30.08.2006 року на суму 2580,40 грн., №106 від 26.09.2006 року на суму 12000,00 грн., №110 від 03.10.2006 року на суму 10000,00 грн., №114 від 19.10.2006 року на суму 16430,80 грн., №130 від 30.10.2006 року на суму 10000,00 грн., №140 від 24.11.2006 року на суму 8590,00 грн., №148 від 08.12.2006 року на суму 10000,00 грн., №151 від 13.12.2006 року на суму 3000,00 грн., №155 від 22.12.2006 року на суму 10000,00 грн., №156 від 29.12.2006 року на суму 9720,00 грн., №3 від 11.01.2007 року на суму 23764,80 грн., №10 від 25.01.2007 року на суму 19197,20 грн., №29 від 20.02.2007 року на суму 20772,00 грн., №42 від 23.03.2007 року на суму 10000,00 грн., №44 від 30.03.2007 року на суму 8000,00 грн., №44 від 17.04.2007 року на суму 14205,60 грн., №50 від 23.04.2007 року на суму 10000,00 грн., №51 від 28.04.2007 року на суму 5000,00 грн., №69 від 31.05.2007 року на суму 36131,00 грн., №77 від 22.06.2007 року на суму 6318,60 грн., №95 від 31.07.2007 року на суму 39321,00 грн., №109 від 31.08.2007 року на суму 49200,00 грн., №118 від 28.09.2007 року на суму 32445,60 грн..

Згідно з п. п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств, до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звiтного перiоду у зв'язку з пiдготовкою, органiзацiєю, веденням виробництва, продажем продукцiї (робіт , послуг) i охороною праці , у тому числi витрати з придбання електричної енергiї (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цiєї статтi.

Згідно із нормою п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств, не належать до складу валових витрат будь-якi витрати, не пiдтвердженi вiдповiдними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення i зберігання яких передбачена правилами ведення податкового облiку.

Згідно п.2.4 ст.2 Положення „Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (надалі - „Положення, вимогам ст.9 „Закону про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені перед початком здійснення господарської операції. Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа ( форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ст.2 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, дія цього закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. А також на представництва іноземних субєктів господарської діяльності (далі-підприємства), які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно п.3.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Вимоги до первинних документів встановлено в ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІУ, а саме, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 1.7. Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшиш податкове зобов'язання звітною періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п. 7.2.3. н. 7.2. сі. 7 цього ж Закону, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується па кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Згідно п.п. 7 3.1. п. 73. ст. 7 цього ж Закону, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

-або дата зарахування коштів від покупця (замовника) па банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

-або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчу факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно з п.п.7.4.1 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, податковий кредит складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг) вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) на основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітною податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд прийшов до висновку, що сам факт наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених чинним законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо.

Тому, відображатись у податковій звітності повинна лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат.

Таким чином, враховуючи вищенаведене є достатньо підстав вважати що господарські операції, які відображені ТОВ „Профліга в досліджуваних документах не мають достатньої доказовості, фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов контрагентам-вигодонабувачам для отримання права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Враховуючи таку сукупність доказів відповідачем зроблено правомірний висновок, що фактичні поставки товарів між ТОВ „Профліга та ТОВ НВП „Промтехноінструмент як безумовні атрибути господарської діяльності в результаті вчинення яких і виникають податкові наслідки у вигляді формування складу валових витрат та податкового кредиту, не відбувались При цьому, такий висновок був зумовлений тим, що у ТОВ „Профліга власних виробничих потужностей та трудових ресурсів для виробництва товарів немає, що виключає можливість їх подальшого продажу іншим особам, в тому числі ТзОВ НВП „Промтехноінструмент.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до п. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається у звязку із придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, із правового аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що валові витрати, а також податковий кредит формується лише тоді, коли має місце факт придбання товару, тобто за наслідками вчинення субєктами господарювання реальної господарської операції.

Оцінивши докази на, які покликається позивач, то слід зазначити, що документи щодо оформлення господарських операцій з поставки товарів не є повними, щодо доставки товару зі складу продавця, враховуючи його вартість та вагу, з урахуванням того, щодо транспортування згідно умов договорів поставки здійснювалось позивачем самовивозом; складського обліку товару; яким чином використано придбаний позивачем товар в господарській діяльності, тобто повністю відсутні угоди та документи, які підтверджують відвантаження та доставку товару.

Як вбачається із пояснень позивача, то документи, які підтверджували доставку товарів зі складу продавця, враховуючи його вартість та вагу, з урахуванням того, що транспортування згідно умов договорів поставки здійснювалось позивачем само вивозом не оформлялися взагалі і відповідно позивач представити не може.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 6 ГК України, загальними принципами господарювання в Україні є забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України, заборона незаконною втручання органів державної влади та органів місцевою самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно ст. 44 цього ж Кодексу, підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційною ризику.

Відповідно до ст.67 цього ж Кодексу, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, також суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 11 КАС України, розгляд, і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до нього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають демпінгову можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення на які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 49. 70 КАС України, позивач зобовязаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, а відтак зобов'язаний обґрунтовувати належність доказів для підтвердження своїх позовних вимог, що позивачем не зроблено.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 18.03.2009 р. №/0 та /0 ДПІ у Франківському районі м. Львова, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадку та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.. 254 КАС України.

Головуючий суддя І.З.Гулкевич

суддя М.В.Костів

суддя Т.І.Шинкар

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12 жовтня 2010 року.