Справа № 18841/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2011 р.справа № 2а-420/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Лозовій О.А.

за участю представників:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 дов від 29.12.08

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року

у справі №2а-420/2009

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області

про визнання неправомірними дій у звязку з відмовою в нарахуванні пенсії за вислугою років,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, в якому з урахуванням поданих доповнень і змін (а.с.32) просила визнати дії відповідача в звязку з відмовою в нарахуванні пенсії за вислугу років з 28.01.2008 неправомірними; зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії з 28.01.2008 та сплатити заборгованість.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 06.04.09 в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що період роботи позивача на посаді вихователя вищого навчального закладу І-ІІ рівнів акредитації в період з 02.06.1996 по 22.05.2003 не може бути зарахований до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки посада, яку займала позивач, не входить до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення і посад, роботи на яких діє право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Василівського районного суду Запорізької області від 06.04.09 у даній справі та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.00 № 963, посада вихователь відноситься до педагогічних працівників, які користуються передбаченими законами пільгами. Статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення»передбачено право на пенсію за вислугу років, в тому числі, працівників освіти за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відсутність посади вихователя в Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення і посад, роботи на яких діє право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, не позбавляє позивача на пільгову пенсію, оскільки вказана постанова не відповідає вимогам Закону України «Про професійну технічну освіту», ст.57 Закону України «Про освіту»,тому не підлягає застосуванню. В ст.47 Закону України «Про професійну технічну освіту»закріплено, що педагогічні працівники (до числі яких належить вихователь) мають право на пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи на менше ніж 25 років.

Позивач (його представник) у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, в поданих суду письмових запереченнях просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідно до п. «е»ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»право на пенсію за вислугу років мають, в тому числі, працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи не менш як 25 років за переліком, що затверджує Кабінет Міністрів України, незалежно від віку. Оскільки в Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення і посад, роботи на яких діє право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, посада вихователя відсутня, позивач не має право на пенсію за вислугу років.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджено матеріалами справи, позивач з 02.09.1996 по 22.05.2003 працювала в Дніпрорудненському Індустріальному технікумі вихователем в гуртожитку.

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.00 № 963, посада вихователя віднесена до посад педагогічних працівників.

Виходячи з того, що позивач має більше 25 років педагогічного стажу, керуючись ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Протоколом засідання комісії з пенсійних питань при управлінні Пенсійного фонду України в Василівському районі №65 від 14.02.08 в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відмовлено за недостатністю спеціального стажу у зв'язку з тим, що посада вихователя вищого навчального закладу І-ІІ рівнів акредитації відсутня в Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення й посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, про що повідомлено позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позов, суд першої інстанції зазначив, що таке рішення відповідача є правомірним, оскільки на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за вислугу років чинною редакцією вказаного вище Переліку посада вихователя вищого навчального закладу І-ІІ рівнів акредитації не передбачена. Відсутня у Переліку і вказівка про поширення його дії на невизначене коло посад педагогічних працівників.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Питання пенсійного забезпечення громадян становить окремий вид правовідносин, які врегульовані спеціальними правовими нормами.

З 01.01.04 набрав чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення та перерахунку пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

За правилами, визначеними абз.1 п.2 Розділу XV (Прикінцеві положення) Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.16 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення»застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення»передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Працівники, які мають право на пенсію за вислугу років визначені в ст.52 вказаного Закону, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е»статті 55.

Відповідно до пункту «е»статті 55 цього Закону, право на призначення пенси за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, згідно якому посада вихователя вищого навчального закладу I-II рівнів акредитації не дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Посилання позивача на ст.57 Закону України «Про освіту», ст.47 Закону України «Про професійно-технічну освіту»колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказані норми не регулюють спірних правовідносин. Закріплюючи державну гарантію педагогічним та науково-педагогічним працівникам щодо пенсійного забезпечення, ці норми не встановлюють конкретних умов і порядку призначення і виплати вказаним особам пенсій, в тому числі, за вислугу років, а відсилають до норм чинного (спеціального) законодавства.

Постанова № 909 від 04.11.1993 прийнята Кабінетом Міністрів України в межах наданих згідно зі статтями 113, 116, 117 Конституції України повноважень на виконання спеціального закону, Законам України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту»не суперечить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення повно і всебічно зясував усі обставини у справі та застосував належні норми матеріального права, що призвело до прийняття рішення, яке є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

Постанова Василівського районного суду Запорізької області від 06.04.09 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року у справі №2а-420/2009 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко