Справа № 2а-1870/1409/12
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/1409/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кунець О.М.

за участю:

секретаря судового засідання Козир І.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом фізичної особипідприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування рішення та зобов?язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1О.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в м. Суми (надалі - відповідач, ДПІ в м. Суми) в якому просить скасувати рішення відповідача про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку від 01 лютого 2012 року №7944/Ч/17-218 та зобовязати відповідача видати позивачу свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність та незаконність спірного рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку на підставі підпункту 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, відповідно до якого не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.При цьому, позивач зазначив, що така господарська діяльність згідно із КВЕД ДК 009:2005 належить до підкласів 13.20.0, 15.50.0, 27.41.0, 51.52.4 та 51.56.0, а він здійснює роздрібну торгівлю годинниками та ювелірними виробами, яка відносить до підкласу 52.48.2, тому на нього не поширюються обмеження на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. На підтвердження своїх доводів посилається на Закон України «Про регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997р. №637/97-ВР, Закон України «Про митний тариф» від 05.04.2001р. №2371, лист Державної служби статистики України від 30.12.2011р. №14/3-12/636, лист Міністерства фінансів України від 19.01.2012р. № 31-08160-10-18/1122, листи Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики № 04-39/12-58 від 19.01.2012р. та №04-39/10-83 від 27.01.2012р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні (а.с.50-52). В обгрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що відповідно до підпункту 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. З урахуванням визначених статтею 1 Закону України «Про регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» та Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів, дорогоцінних металів понять дорогоцінних металів та дорогоціннного каменю, податковий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність по реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, що позбавляє його можливості перебувати на спрощеній системі оподаткування. Посилання позивача на КВЕД , на думку відповідача, не може бути використано як беззаперечний доказ, оскільки відповідно до вимог самого ж КВЕДу він не несе нормативного навантаження. Тобто, в даному випадку, необхідно керуватися вимогами Податкового кодексу та законами України, а не КВЕДом.

Крім вищезазначеного, представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві зазначає, що відповідно до пункту 299.9 ст.299 Податкового кодексу України визначені підстави для прийняття органом державної податкової служби рішення про відмову у видачі суб"єкту господарювання сіідоцтва платника єдиного податку. У разі відмови у видачі свідоцивта платника єдиного податку приймається рішення, однак, в даному випадку рішення не приймалося, позивачу лише було надано роз"яснення у вигляді податкового консультації з питань застосування норм Податкового кодексу щодо спрощеної системи.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає "в і д м о в у" у видачі свідоцтва платника єдиного податку від 01 лютого 2012 року №7944/Ч/17-218 правомірною та просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку позивача та представника відповідача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного :

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадових осіб зобовязано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець виконавчим комітетом Сумської міської ради 17.04.1997 року, (свідоцтво серія В01 № 472034 (а.с.10), зареєстрований як платник податків у Державній податкові інспекції в м. Суми та до 01.01.2012 року пребував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» (із наступними змінами).

З 01 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» від 04.11.2011р. № 4014-VI (далі Закон № 4014-VI).

Згідно пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4014-VI припинена дія Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва».

Підпунктом «г» пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4014-VI установлено, що субєкти господарювання, які були платниками єдиного податку відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» або фіксованого податку відповідно до розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», а також юридичні і фізичні особи - підприємці, які були платниками інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України, та прийняли рішення з 1 січня 2012 року перейти на спрощену систему оподаткування відповідно до норм цього Закону і відповідають вимогам статті 291 Податкового кодексу України, подають відповідну заяву не пізніше 25 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 291.2. статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункту 291.3. цієї ж статті юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Однією із вимог можливості застосування цими особами спрощеної системи оподаткування відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України є вид господарської діяльності, який обрано такими особами.

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Системний аналіз норм Податкового кодексу України свідчить про те, що у деяких випадках вид господарської діяльності визначається прямим просиланням на Національний класифікатор видів економічної діяльності ДК 009:2005 (КВЕД ДК 009:2005) (статті 48, 154, 209, 291, 298, підрозділ 4 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Так, відповідно до пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України та пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України обрані фізичною особою-підприємцем види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005 обовязково зазначаються у заяві та відповідно у свідоцтві платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

25 січня 2012 року ФОП ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції в м.Суми заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування за формою, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року № 1675, обравши ставку єдиного податку у розмірі 18 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати та 2 групу платників єдиного податку та вказавши код та назву виду діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005: 52.48.2 - Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами (а.с.11-12).

01.02.2012р. ДПІ в м.Суми було надіслано на адресу письмову відповідь за вих.№7944/Ч/17-218 в якій йдеться про фактичну відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку з тих мотивів, що згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» не можуть бути патниками єдиного податку субєкти господарської діяльності, які здійснюють діяльність у сфері видобутку, виробництва, реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каменю, у тому числі органогенного утворення. При цьому, обгрунтовуючи таку позицію ДПІ в м.Суми посилається на абз.4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України.

Однак, суд не погоджується з даною позицією ДПІ в м.Суми виходячи з наступного:

Так, відповідно до абз.4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва і використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними визначає Закон України «Про регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними»від 18.11.1997 року №637/97-ВР (далі Закон №637/97-ВР).

Оскільки стаття 14 Податкового кодексу України не дає визначення таких понять як «видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення», то згідно статті 5 цього ж Кодексу інші терміни, що у ньому застосовуються і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Такі визначення встановлені Законом №637/97-ВР, відповідно до статті 1 якої:

- дорогоцінні метали золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, ірідій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо) (пункт 1);

- дорогоцінне каміння природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині. Небробленому та обробленому вигляді (виробах) (пункт 2);

- дорогоцінне каміння органогенного утворення перли і бурштин в сировині, необробленому та обробленому вигляді (пункт 3);

- видобуток дорогоцінних металів вилучення дорогоцінних металів з надр і відходів гірничо-збагачувального або металургійного виробництва (хвости збагачення, відвали, шлаки, шлами, недогарки) усіма можливими способами (пункт 5);

- видобуток дорогоціного каміння та напівдорогоцінного каміння - вилучення дорогоцінного каменя та напівдорогоціннного каміння з гірських пород усіма можливими способами (пункт 6);

- виробництво дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів із комплексних руд, концентратів та інших напівпродуктів, відходів і брухут, що містять ці метали, та афінаж дорогоцінних металів (пункт 7);

- афінаж дорогоцінних металів металургійний процес одержання дорогоцінних металів високої чистоти шляхом відділення від них забруднюючих домішок (пункт 19).

При цьому, слід звзначити, що Державною службою статистики України листом від 30.12.2011 року №14/3-12/636 було надано Державній податковій службі України примірний перелік кодів видів економічної діяльності за національним класифікатором ДК 009:2005 «Класифікація видів економічної діяльності»(КВЕД) (а.с.15-23).

Відповідно до наказу Держспоживстандарту від 11.10.2010 року №457 (з наступними змінами) з 01 січня 2012 року набуває чинності нова редакція КВЕД ДК 009:2010, розроблена на заміну ДК 009:2005.

З вищевказаного переліку вбачається, що за КВЕД-2005 такий вид діяльності як реалізація дорогоцінних металів значиться під кодом 51.52.4, а реалізація дорогоціннного каміння, у тому числі органогенного утворення під кодом 51.56.0, а за КВЕД-2010: 46.72 та 46.76 відповідно.

Згідно перекодування видів економічної діяльності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців змінено КВЕД-2005 на КВЕД-2010, відповідно до якої такому виду економічної діяльності за КВЕД-2005 52.48.2 "Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами" відповідає КВЕД-2010 47.77 "Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах".

Таким чином, господарська діяльність, яку здійснював та здійснює позивач, є іншим, самостійним видом діяльності з окремою класифікацією, який не є тотожним таким видам господарської діяльності як реалізація дорогоцінних металів та реалізація дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Аналогічна позиція висловлена у листі Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики №04-39/10-83 від 27.01.2012 року (а.с.29-33).

З урахуванням викладеного, твердження податкового органу про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність по реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, є помилковими.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не подано доказів правомірності відмови ФОП ОСОБА_1 у видачі свідоцтва платника єдиного податку.

При цьому, слід зазначити, що відповідач посилається на те, що рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 взагалі не приймалося, а лист ДПІ в м.Суми від 01.02.2012р. за вих.№7944/Ч/17-218 , в якому йдеться про фактичну відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, слід сприймати лише як податкову консультацію. Однак, таку позицію суд сприймає як безпідставну та неправомірну, оскільки єдине про що вона свідчить, так це про фактичне невиконання та несумлінне ставлення ДПІ в м.Суми до своїх обов"язків. Дана позиція суду базується на наступному:

В письмовому запереченні відповідач посилається на те, що підстави для прийняття рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, передбачено пунктом 299.9 ст.299 Податкового кодексу України. При цьому, ДПІ в м.Суми зазначає, що рішення не приймалося, а лише надавалася податкова консультація.

Однак, суд вважає, що лист ДПІ в м.Суми від 01.02.2012р. за вих.№7944/Ч/17-218 неможна вважати податкового консультацією, поняття та підстави для надання якої передбачено ст.52 Податкового кодексу України, оскільки відповідні косультації надаються контролюючими органами за зверненнями платників податків з питань практичного застосування окремих положень законодавства (п.52.1 ст.52 ПК України). Однак, відповідачем не було надано до суду письмового звернення позивача до ДПІ в м.Суми щодо надання податкового консультації. В матеріалах справи міститься лише копія заяви позивача про застосування спрощеної системи оподаткування від 25.01.2012р. і саме на неї йдеться посилання у самій письмовій відповіді (відмові) ДПІ в м.Суми від 01.02.2012р. (а.с.13-14).

Отже, суд вважає, що лист ДПІ в м.Суми від 01.02.2012р. вих.№7944/Ч/17-218, який було надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 за наслідками "розгляду заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку звітності за №11898 від 25.10.2012р. з 01.01.2012р." , слід вважати рішенням про відмову у видачі відповідного свідоцтва. До того ж, відповідачем не доведено, що ДПІ в м.Суми в інший спосіб було дотримано вимог Податкового кодексу України. Даний факт може сприйматися судом як порушення закону, які виявлено під час розгляду справи, що відповідно до ст.166 КАС України, є підставою для складання окремої ухвали.

Отже, відповідно до абз.1 п.299.9 ст.299 Податкового кодексу україни, однією з підстав для прийняття органом державної податкової служби рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, є невідповідність такого суб"єкта господарювання вимогам ст.291 Податкового кодексу України. У запереченні ДПІ в м.Суми та в письмовій відповіді, яку було надіслано ДПІ в м.Суми позивачу від 01.02.2012р. йдеться посилання саме на абз.4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України "Не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.".

Виходячи з викладеного, у ДПІ в м.Суми були не лише підстави (адже відповідач зазначає про невідповідність суб"єкта господарювання вимогам ст.291 ПК України), а й обов"язок для прийняття відповідного рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, при цьому вмотивовану відмову та у визначений законодавством термін.

Так, відповідно до п.299.8 ст.299 Податкового кодексу України, у разі відмови у видачі свідоцива платника єдиного податку орган державної податкової служби з о б о в " я з а н и й надати протягом 10 календарних днів з дня подання суб"єктом господарювання зави письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб"єктом господарювання у встановленому порядку.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушено її права, свободи або інтереси.

Отже, посилання відповідача на те, що рішення ДПІ в м.Суми з питання видачі або відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку взагалі не приймалося, може сприйматися судом як позбавлення ФОП ОСОБА_1 права на захист його законних прав і дана обставина може спричинити досить негативні наслідки в першу чергу для позивача, оскільки в судовому засіданні представник відповідача не змогла визначитися на якій ж системі оподаткування на даний час знаходиться позивач: на загальній або ж на спрощеній.

Зважаючи на те, що протягом 10 календарних днів з моменту звернення до ДПІ в м.Суми з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, до позивача з ДПІ в м.Суми надійшла лише одна "вмотивована відповідь" датована 01.02.2012р. (а.с.13-14), а доказів прийняття іншого відповідного рішення з цього питання відповідачем не надано, а також враховуючи те, що конкретних вимог до рішення з цих питань законодавством не визначено (тобто, рішення може бути викладено як у вигляді листа так і у будь-якій іншій формі), суд вважає, що позивач правомірно звернувся до суду за оскарженням саме даної письмової відповіді ДПІ в м.Суми від 01.02.2012р. вих.№7944/Ч/17-218 і суд має сприймає цей документ, як рішення органу владних повноважень, яке прийнято відповідно до п.299.8, ст.299 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувану позивачем відмову ДПІ в м.Суми у видачі свідоцтва платника єдиного податку від 01 лютого 2012 року №7944/Ч/17-218, суд дійшов висновку, що така прийнята відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 року №637/97-ВР і з порушенням передбачених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Згідно зі статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Оскільки відмова ДПІ в м. Суми у видачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 свідоцтва платника єдиного податку оформлена у вигляді листа, суд вважає, за доцільне не скасовувати її, а визнати протиправною.

З урахуванням наведених в мотивувальній частині постанови висновків суду про протиправність відмови відповідача від 01 лютого 2012 року №7944/Ч/17-218 у видачі позивачу свідоцтва платника єдиного податку, суд вважає за необхідне зобовязати ДПІ в м.Суми повторно розглянути у відповідності до вимог Податкового кодексу України заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування від 25 січня 2012 року.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання відповідача видати позивачу свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, то така вимога підлягає задоволенню частково, оскільки, виходячи з положень статей 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не вправі переймати на себе повноваження та функції посадових осіб органу виконавчої влади. Однак, суд вважає за доцільне зобов"язати відповідача - ДПІ в м.Суми вчинити дії щодо видачі свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012р., з урахуванням обставин зазначених в мотивувальній частині даного рішення суду та з дотриманням процедури розгляду даного питання, яку визначено нормами чинного законодавства, зокрема нормами Податкового кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування рішення та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Держаної податкової інспекції в м.Суми від 01.02.2012р. №7944/Ч/17-218 у видачі фізичній особіпідприємцю ОСОБА_1 свідоцтва платника єдиного податку.

Зобовязати Державну податкову інспекцію в місті Суми повторно розглянути заяву фізичної особипідприємця ОСОБА_1 від 25.01.2012р. за №11898 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012р. у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Вчинити дії щодо видачі фізичній особіпідприємцю ОСОБА_1 свідоцтва платника єдиного податку з 01.01.2012р. згідно поданої ним заяви від 01.02.2012р. №7944/Ч/17-218 про застосування спрощеної системи оподаткування, у відповідності до норм чинного законодавства.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2012р.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець