Справа № 2-а-2330/11
Суддя: Нечволод В. В.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2330/11
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"24" травня 2011 р. суддя Полтавського районного суду Полтавської області Нечволод В.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду м. Полтава адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Полтавської РДА, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про визнання неправомірною відмову в нарахуванні і виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність, повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірною відмову в нарахуванні і виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність, повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, в якому зазначив , що він має право на соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно посвідчення особи учасника ліквідації Чорнобильської катастрофи від 01.06.1994 року та відноситься до 1 категорії. Згідно Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він набуає право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та отримання одноразової компенсації за 3 групу інвалідності, повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідачі не виплачують ОСОБА_1 відповідні виплати.

Таким чином, позивач вважає дії відповідачів незаконними, так як при нарахуванні щорічної допомоги на оздоровлення та отримання одноразової компенсації за 3 групу інвалідності, повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС відповідач користувався не законами, а лише підзаконними нормативно-правовими актами, і тому ці виплати були нараховані в набагато меншому розмірі, а ніж це передбачено законодавством.

Позивач просить суд визнати дії відповідачів щодо перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та отримання одноразової компенсації за 3 групу інвалідності, повязаної із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС неправомірними. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Полтавської районної ради та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждавши в наслідок Чорнобильської катастрофи здійснити нарахування та виплату щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати та отримання одноразової компенсації за 3 групу інвалідності, повязаної із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

В судове засідання позивач не зявився надавши заяву про розгляд даної справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представники відповідачів , які були належним чином повідомлені про час розгляду справи , в судове засідання не зявилися , не повідомивши про причину неприбуття та її поважність.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 128 КАС України , у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату. Час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів за наявних доказів у справі.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії і згідно ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання одноразової компенсації за встановлення групи інвалідності, повязаної із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

05.02.1998 року ОСОБА_1 була встановлена безстроково 3 група інвалідності по захворюванню, повязаному з роботою по ліквідації наслідків ЧАЕС (а.с.9).

Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1993 по 2009р., то суд вважає, що вони заявлені з пропущенням строків, визначених ч. 2 ст. 99 КАС України.

Позивач 03.02.2011 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 3 мінімальних заробітних плат за кожен рік з врахуванням виплачених сум за період з 1993 р. по 2010 рік включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду й підтвердженні належними доказами. Непоінформованість особи не є підставою для поновлення строку.

Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофидіє в редакції змін Закону від 06.06.1996 № 230/96-ВР, офіційно опублікований у друкованих виданнях Урядовий курєр, Президентський вісник, Голос України, Офіційний вісник України, Відомості Верховної Ради України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № №10-рп/2008, визнано неконституційними положенням щодо внесення змін до редакції ст. 48 ЗУПро статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України також оприлюднюється у встановленому порядку. Крім того, права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи широко висвітлювалось в засобах масової інформації, як в 2008 році, так і в наступних роках.

Таким чином, позивач мав можливість ознайомитись з нормативно-правовими актами, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутись до суду за їх захистом, але позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 18.04.2011р., оскаржує дії відповідача за період 1993 по 2010 років, тобто за межами строку, встановленого ст. 99 КАС України і доказів у підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку не надав та взагалі не ставить питання про його повновлення. Норми ж законодавства, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, є загальновідомими, діяли у період отримання допомоги і позивач не був позбавлений можливості дізнатися про порушення своїх прав з моменту оприлюднення відповідних нормативних актів.

Тому, позовні вимоги за 1993- 2009 роки слід залишити без розгляду, оскільки заявлені після закінчення строків, встановлених ч. 2 ст. 99 КАС України.

Щорічна допомога на оздоровлення носить разовий характер та виплачується щорічно.

Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманої суми коштів по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік та про виплату одноразової компенсації за 3 групу інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, що є недопустимим для 3 групи, а в розмірі 30 мінімальни заробітних плат, то суд вважає, що вони заявлені в частині обґрунтовано, без пропущення встановленого процесуального строку звернення до суду та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № №10-рп/2008, визнано неконституційними положенням щодо внесення змін до редакції ст. 48 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . В 2010 році будь-яких змін до цього Закону щодо визначенням розмірів щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС внесено не було та дія ст. 48 Закону не зупинялась.

Таким чином, починаючи з 22.05.2008р. статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи діє в редакції змін Закону від 06.06.1996 № 230/96-ВР: "Щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:

інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам чотири мінімальні заробітні плати;

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат;

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати;

кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати" .

Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах:

інвалідам І групи 60 мінімальних заробітних плат;

інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат;

інвалідам ІІІ групи 30 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Статтею 70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік2154-VI Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Статтею 62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Але, при цьому, слід звернути увагу на те, що Верховна Рада України делегуючи повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку проведення виплат, що регулюються базовим Законом №796-ХІІ, не надавала йому права змінювати розмір пенсій та інших виплат в сторону зменшення.

Більше того, враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх соціального захисту, Верховна Рада України у 2006 році доповнила Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофистаттею 71 (ЗУ № 231-V від 05.10.06р.), а якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Згідно ст.ст. 8, 22 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005р., на які посилається відповідач, як на підставу призначення щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність, повяз ану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у меншому розмірі ніж встановлено Законом, суперечать ст. 22 Конституції України, оскільки звужують зміст прав позивача.

В абз.6 п.4 описової частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року по справі № 1-21, Конституційний Суд України визначив зміст поняття "звуження змісту прав і свобод" це зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Таким чином, суд, виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, вважає, що УПСЗН Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, нараховувати та здійснювати позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що відповідає чотирьом мінімальним заробітним платам та одноразової компенсації за 3 групу повязаної із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 30 мінімальних заробітних плат .

Частиною 5 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області.

Крім того, посилання відповідача на відсутність коштів, які не вчинили жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідачів. А тому, суд вважає, що відповідач з неповажних причин не виконали своїх зобовязань в 2010 році перед позивачем в частині нарахування, забезпечення та виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що відповідає чотирьом мінімальним заробітним платам, як інваліду 3 групи.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Типовим положенням про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м.Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007р.N790, пунктом 2 закріплено, що Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Мінпраці, розпорядженнями голови районної держадміністрації, актами відповідного органу місцевого самоврядування, а також положенням про управління.

Одними із основних завдань управління є: забезпечення у межах своїх повноважень додержання законодавства про працю, зайнятість, трудову міграцію, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, пенсійне забезпечення, соціальний захист та соціальне обслуговування населення, у тому числі громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат,встановлених законодавством; забезпечення виплати передбачених законодавством компенсацій та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ; (розділ 3 Типового положення).

Управління відповідно до покладених на нього завдань, організовує роботу з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та забезпечує відповідно до законодавства їх соціальний захист; забезпечує надання відповідно до законодавства державної допомоги інвалідам, а також інших видів державної допомоги (розділ 4 п. 33 Типового положення).

Отже, обовязок по нарахуванню та здійсненню контролю щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофипокладено саме на органи Управління праці та соціального захисту населення.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як особі, що постраждала внаслідок ЧАЕС та поклала виконання цього обовязку на відповідні органи виконавчої влади, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що відповідачі не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Ууоппє уап Оиуп V. Ноте ОґГісе (Сазе 41/74 уап Биуп V. Ноте (Жісе), суд приходить до висновку, що посилання відповідача, на те, що він діє відповідно до норм чинного законодавства, не може бути взято судом до уваги, оскільки відповідач посилається на норми підзаконного акту, а не Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, а також звертав увагу на принцип відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Також, відповідно до правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року, що набрало законної сили 08.02.2006 року, у справі Качко проти України, де вказується, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, та у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин, застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Крім того, відповідачем, в порушення ч. 2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладених на них обовязків щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, як інваліду 3 групи внаслідок ЧАЕС у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку не є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідачів.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що УПСЗН Полтавської РДА, повинен був нарахувати та здійснити контроль за проведенням виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік з 18.04.2010 року у відповідності з приписами діючої норми частини 4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи..

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави, оскільки сторони відповідно до Декрету КМУ Про державне митозвільнені від їх оплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, Рішеннями КСУ від 03.10.1997 року № 4-зп, від 11.10.2005 року по справі № 1-21, від 22.05.2008 року за № №10-рп/2008, ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив редакції ЗУ вiд 06.06.1996 № 230/96-ВР, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинивід 23.12.2006р. № 3477-IV, ст.ст. 6-14, 71, 99, 100, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат за кожен рік з врахуванням виплачених сум за період 1993 по 2009 включно - залишити без розгляду, оскільки подані після закінчення строків, встановлених ч. 2 ст. 99 КАС України

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2010 рік та одноразової компенсації за інвалідність, повязану із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС з врахуванням виплачених сум - задовольнити в частині виплати 30 мінімальних заробітних плат для інваліда 3 групи.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області провести нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інваліду 3 групи, відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати з врахуванням виплачених коштів.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області провести нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні IІІ групи інвалідності в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент виплати з врахуванням виплачених коштів.

В інших позовних вимогах відмовити.

Судові витрати в повному обсязі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Полтавський районний суд Полтавської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, в разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень, в порядку ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя:ОСОБА_2