Справа № 11327/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2010 р.справа № 2а-353/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Цьокі І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради

на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 Яхя-Огли до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої одноразової допомоги на оздоровлення,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради за 2007,2008 роки, про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої одноразової допомоги на оздоровлення. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради щодо не донарахування та не виплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2007,2009 роки. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради донарахувати відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»ОСОБА_2 2100 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії за 2007 рік та забезпечити виплату цих коштів. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради до нарахувати відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»ОСОБА_2 3050 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії за 2009 рік та забезпечити виплату цих коштів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив постанову суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог повністю, адже Управлінню додаткові кошти для виплати позивачу вказаної допомоги не надходили і вони не є належним відповідачем у справі.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав.

В частині відмовлених позовних вимог постанова суду позивачем не оскаржувалась.

Постанова суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами фактично не оскаржувалась, оскільки апелянт в апеляційній скарзі не зазначав, що він не згоден з постановою в цій частині, а позивач апеляційну скаргу до суду не подавав, тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а в частині відмовлених позовних вимог постанова суду залишається без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 317705 від 27 травня 1996 року (а.с.3). Сторонами також визнано як дата сплати допомоги на оздоровлення так і сума її виплати ( а.с.6)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не у розмірі щорічної допомоги, виплаченого відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р, Закону України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836, Закону України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинена на 2007 рік. Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. N 6-рп/2007 зупинення дії ст.48 Закону України № 796-ХП, передбачене п.30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнане таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним.

Згідно матеріалів справи, відповідач спірну суму за 2007 р. виплатив позивачу у вересні 2007 року у відповідності до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. , що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради від 07.07.2009 року (а.с.6).

Статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлений з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Отже, на час виплати допомоги позивачу (вересень 2007 р.) за 2007 р. зупинення дії ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», було визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007, тому при виплаті спірних сум відповідач повинен був застосувати ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з виплатою допомоги на оздоровлення у кратному розмірі відповідно до мінімального розміру заробітної плати на час проведення виплати.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007, № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", частину 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: "одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Відносно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 виплат на оздоровлення за 2009 рік колегія суддів зазначає наступне.

У 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в редакції від 06.06.1996 року, та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, будь-яких постанов Кабінетом Міністрів України з цього приводу у 2009 році не виносилось, рішень Конституційним Судом України не приймалось.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку допомоги на оздоровлення, яка передбачена статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, визначений законами про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

Таким чином, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і у 2009 році сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік»від 26.12.2008 встановлено, що у 2009 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2009 року складає 605 гривень.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на щорічну одноразову виплату на оздоровлення за 2009 рік.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян.

Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 "Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що виплата таких компенсацій та допомог провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (п. 4 Порядку). Таким чином, доводи апелянта щодо неналежного відповідача є безпідставними

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд вірно зобовязав відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично отриманих ним сум допомоги за зазначений період.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради - залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Д.В. Чепурнов