Справа № 14213/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2010 р.справа № 2а-456/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2010 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, згідно якого просив суд визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті йому пенсії не в повному розмірі незаконними, визнати за ним право та зобов'язати посадових осіб відповідача нараховувати та проводити йому виплати державної пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", державної пенсії - виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком, доплату до пенсії інваліда війни - 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01.01.2002 року і в подальшому. Позовні вимоги були мотивовані тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи. Саме в порядку п.4 ст.54 та ст..50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом, а саме: менше 8 мінімальних пенсій за віком та менше 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що пенсія позивачу нараховувалась вірно , згідно Постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року № 374 від 28.03.2002 року № 198 від 11.03.2009 року. Зазначав, що положення ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до даних правовідносин не застосовуються. При цьому не ставив питання щодо відмови позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду ( а.с. 20-23)

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2010 року позовні вимоги було задоволено часткового. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті держаної та додаткової пенсії у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 19.02.2010 року, а також з 01.01.2004 року по 30.10.2006 року щодо підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ч.3 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної та додаткової щомісячної пенсій, у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",, починаючи із 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 19.02.2010 року, а також з 01.01.2004 року по 30.10.2006 року щодо підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ч.3 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», з урахуванням розміру прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік та забезпечити виплату цих сум. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

З вказаною постановою не погодилось Управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Дніпропетровська , подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, в якій визнати дії Управління правомірними. Посилались, як і у запереченнях проти позову, на те, що їх дії узгоджувались з постановами Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року № 374 від 28.03.2002 року № 198 від 11.03.2009 року, що положення ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до даних правовідносин не застосовуються. При цьому не оскаржували постанову суду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду ( а.с. 40-43)

У судове засідання апеляційної інстанції представник Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська та ОСОБА_1 не з'явилися, про час розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не направляли.

ОСОБА_1 заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав, постанову у частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржував, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та сторонами по справі визнано, що ОСОБА_1. є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, йому з 01 березня 2009 року по 01 березня 2012 року встановлена 2 група інвалідності, щодо якої встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, згідно з розпорядженням від 16.02.2009 року. Згідно розпоряджень від 01.06. 2001 року по 13.02.2009 року позивач отримував пенсію по інвалідності третьої групи у розмірі фактичних збитків, шифр 335, що підтверджується наданими до суду апеляційної інстанції копіями відповідних розпоряджень.

Частиною другою статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна дізнатись про порушення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову лише за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Ні у своїх запереченнях ( а.с. 20-23), ні у судовому засіданні першої інстанції відповідач не ставив питання про застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України, не ставив такого питання він і у апеляційній скарзі та не оскаржував постанову з цих підстав ( а.с. 40-43).

За таких обставин у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави вирішувати питання щодо застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки позивачу встановлена група інвалідності, щодо якої встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, то пенсія повинна бути обрахована йому на підставі п.4 ст.54, ст..50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і становити не менше 8 мінімальних пенсій за віком - державна пенсія та 75% мінімальної пенсії за віком - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю за період, коли він визнаний інвалідом 2-ї групи з 16.02.2009 року, та не менше 6 мінімальних пенсій за віком - державна пенсія та 50% мінімальної пенсії за віком - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю за період, коли він отримував пенсію по інвалідності третьої групи з січня 2004 по 16.02.2009 року. При цьому необхідно враховувати положення ч.1 ст. 28 Закону України " Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Також суд дійшов висновку про право позивача на підвищення до пенсії у розмірах, передбачених ч.3 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» у період дії положень вказаної статті, а саме з 01.01.2004 року по 30.10.2006 року

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Закону № 796 визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1,2,3 та 4 категорій у вигляді: а) державних пенсій; б) додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до першої категорії, що постраждали від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 2-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796 в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не постанов Кабінету Міністрів України за відповідні роки, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Посилання апелянта на те, що оскільки пенсія позивачу призначалась і виплачувалась у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то при розрахунку пенсії не можуть бути застосовані положення ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а мінімальний розмір пенсії за віком визначається ст..19 Закону україни «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, визнається колегією суддів безпідставними, так як спростовуються вищевказаним та протирічить положенням ст..22 Конституції України та частині 4 статті 9 КАС України, де зазначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

При цьому колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" де визначено, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімального розміру пенсії за віком.

Крім того, згідно положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Та обставина, що в резолютивній частини постанови конкретно не зазначені розміри нарахування державної та додаткової пенсії позивачу, за періоди, коли йому була призначена пенсія по інвалідності третьої групи, а потім другої групи ( хоча все це відображено у мотивувальній частині постанови) , на думку колегії суддів не може слугувати підставою для скасування вірного по суті рішення, оскільки, відповідно до ст.. 170 КАС України, сторони не позбавлені права звернутись за розясненням судового рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи апеляційний суд керувався пунктом 9 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення»та листом Вищого Адміністративного Суду України №910/13/13-09 від 17.06.2009

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст..205, 206 КАС України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців із дня складення її у повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_2