Справа № 2а-17781/11/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2015 року № 2а-17781/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва

прозобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (надалі -ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (надалі відповідач), за участю третьої особи - Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог просить зобов'язати Міністерство економіки України зарахувати період праці з 10.09.1984р. по 14.10.1989р. у Держплані УРСР до стажу державної служби та видати довідку відповідної форми про заробітну плату для нарахування пенсії та внести доповнення до змісту наказу №448-к від 19.04.2006р. про звільнення та до трудової книжки, а саме: у формулюванні причини звільнення після слів "пенсію", перед "ст. 38" доповнити словами: "... як така, що набула граничного віку перебування на державній службі".

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідач, видаючи довідку про розмір заробітної плати для обчислення пенсії, протиправно не врахував до стажу державної служби спірний період роботи, чим порушив її права, а тому ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено. Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 скасовано вказані вище постанову та ухвалу, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Ухвалою від 22.04.2015 справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва також заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи та клопотав про вирішення справи без його участі.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом № 203 від 07.09.1984 ОСОБА_1 зарахована на тимчасову посаду інспектора відділу товарообігу Держплану УРСР з 10.09.1984 р.

В подальшому, наказом № 213 тимчасово переведена на посаду інспектора відділу товарів народного споживання та послуг населенню Держплану УРСР.

Також, наказом від 30.06.1986 № 141 переведена на посаду інспектора відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР.

Наказом від 22.12.1988 переведена на посаду старшого інспектора відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР у зв'язку із зміною організаційної структури Держплану УРСР з 01.01.1989р.

З 15.10.1989 ОСОБА_1 переведена на посаду секретаря-друкарки відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держплану УРСР наказом від 27.11.1989р. № 240.

В подальшому, наказом № 1 від 20.05.1991 у зв'язку з ліквідацією Держплану УРСР і утворенням Держкомекономіки УРСР ОСОБА_1 була переведена на посаду секретаря-друкарки відділу товарів народного споживання і послуг населенню Держкомекономіки УРСР з 03.08.1990 .

25.08.1991. на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 переведено до

новоствореного Мінекономіки України, у зв'язку з ліквідацією Держекономіки УРСР і

наказом № 1 від 26.08.1991р. призначена на посаду секретаря керівника відділу балансів і

виробництва товарів народного споживання і послуг населенню.

Наказом № 65 від 31.12.1992р. ОСОБА_1 переведена на посаду старшого інспектора відділу економіки виробництва непродовольчих товарів і послуг населенню за строковим трудовим договором з 01.11.1992 р.

Наказом № 134 від 08.04.1993р. призначена старшим інспектором відділу економіки виробництва товарів народного споживання та послуг населенню.

18.05.1998р. наказом № 429 позивач призначена з 18.05.1998 за конкурсом

на посаду провідного спеціаліста відділу товарів народного споживання Управління

економіки виробництва товарів народного споживання, торгівлі та послуг (з 16.03.1998 року працювала на цій посаді виконуючи обов'язки).

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.1998 позивачем прийнята присяга державного службовця.

В подальшому, наказом Міністерства економіки України № 448-к від 19.04.2006р. ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (у зв'язку з виходом на пенсію).

Отже, позивач з 10 вересня 1984 року по 14 жовтня 1989 року працювала на посадах інспектора відділу товарообігу, загального відділу та відділу товарів народного споживання Держплану УРСР.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1. була призначена пенсія відповідно до положень Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) з урахуванням тієї обставини, що стаж державної служби позивача склав 7 років 11 місяців за період з 18 травня 1998 року до дати звільнення 19 квітня 2006 року, період роботи позивача до 18 травня 1998 року до стажу державної служби зараховано не було.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу врегульовано Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723-ХІІ).

Цим Законом також визначено загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Частиною 1 статті 1 Закону № 3723-ХІІ (тут і далі по тексту в редакції, яка діяла на час винесення наказу про звільнення позивача) встановлено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінет Міністрів України постановою від 3 травня 1994 року № 283 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком є Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до якого віднесені, зокрема, Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств).

В свою чергу, згідно Всесоюзного класифікатора професій робочих, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженого постановою Держстандарту СРСР від 27 серпня 1986 року № 016, посади службовців поділялись на три категорії: 1) керівники, 2) спеціалісти, 3) інші службовці. Посада інспектора-товарознавця, код 22704, віднесена до спеціалістів, зазначена під цифрою 2.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що позивач у спірний період роботи виконувала функції технічного працівника, забезпечувала діловодство в підрозділі, а її посада за своїм змістом є посадою секретаря керівника структурного підрозділу, оскільки, як вбачається із записів трудової книжки, яка відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує стаж роботи, позивач працювала саме на посадах інспектора.

Враховуючи викладене, робота на посаді інспектора відділу Держплану УРСР зараховується до стажу державної служби, оскільки належала до категорії - спеціалісти, отже така робота підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що вказує на наявність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання зарахувати період праці з 10.09.1984 по 14.10.1989 у Держплані УРСР до стажу державної служби та, як наслідок, видати відповідну довідку про заробітну плату для нарахування пенсії.

Щодо позовних вимог в частині внести доповнення до змісту наказу №448-к від 19.04.2006 про звільнення та до трудової книжки, а саме: у формулюванні причини звільнення після слів "пенсію", перед "ст. 38" доповнити словами: "... як така, що набула граничного віку перебування на державній службі", суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (надалі -КЗпП), працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про державну службу»від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі, зокрема, досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби.

З системного аналізу вищевикладеного вбачається, що звільнення державного службовця за п.3 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з формулюванням "у зв'язку з досягненням державним службовцем граничного віку проходження державної служби" відбувається у разі відмови державного службовця звільнятися на пенсію за власним бажанням при досягненні ним граничного віку перебування на державній службі.

Судом встановлено, що 19.04.2006 позивач подала заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Отже, відповідачем оскарженим наказом звільнено ОСОБА_1 за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України та, як наслідок, внесено відповідний запис до трудової книжки.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобов'язання Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зарахувати ОСОБА_1 період праці з 10.09.1984 по 14.10.1989 у Держплані УРСР до стажу державної служби та, як наслідок, видати відповідну довідку про заробітну плату для нарахування пенсії. відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зарахувати ОСОБА_1 період праці з 10.09.1984 по 14.10.1989 у Держплані УРСР до стажу державної служби.

3. Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату для нарахування пенсії із зарахуванням періоду праці з 10.09.1984 по 14.10.1989 до стажу державної служби.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур