Справа № 808/2566/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року (09 год. 35 хв.)Справа № 808/2566/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», м. Запоріжжя

про: стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (далі відповідач або ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод»), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в розмірі 1 819 172,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач використовує найману працю працівників, а отже за приписами ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» повинен забезпечувати працевлаштування інвалідів в установлених законодавством нормативах. Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 2265 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», у підприємства повинна складати 91 особу. ОСОБА_2 відомостей, наданих відповідачем у Звіті, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 41 осіб, у звязку з чим, відповідачу було нараховано суму адміністративно-господарський санкцій у розмірі 1 771 346,50 грн. та пені в сумі 47 826,45 грн., яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк. Оскільки відповідач обовязок щодо сплати санкцій в добровільному порядку не виконав, чим порушив майнові інтереси держави, позивач просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

Представник відповідача позов не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях (вх. № 22849). Зокрема, відповідач зазначив, що для організації працевлаштування інвалідів ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на протязі 2014 року неодноразово зверталось до центру зайнятості зі звітами за формою № 3-ПН з інформацією про наявність робочих місць для інвалідів, проте центром зайнятості на підприємство інваліди не направлялись. Відповідач вказує на те, що самостійно інваліди на підприємство для працевлаштування також не звертались. Крім того, підприємством неодноразово публікувались у пресі оголошення про запрошення інвалідів на роботу та наявності відповідних вакансій на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», укладено колективний договір на 2013 2004 роки, видано наказ від 26.09.2005 № 1541 Про заходи щодо працевлаштування інвалідів, затверджено Типову інструкції робочого місця інваліда від 25.05.2006 (чинна до 2016 року), проведено атестацію робочих місць на яких працювали інваліди у 2014 році тощо. Відповідач стверджує, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Отже, підприємством створено всі необхідні умови для працевлаштування інвалідів, а саме створені відповідні робочі місця та проінформовано відповідний орган Державного центру зайнятості про можливість працевлаштування інваліда, а тому вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. З урахуванням викладеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/2566/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2015.

Відповідно до ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2015 провадження у справі зупинялось до 17.06.2015.

ОСОБА_2 ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2015 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 17.06.2015 зявився представник позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові.

17.06.2015 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву (вх. № 25168) про розгляд справи за його відсутністю. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що у судове засідання зявився лише представник позивача, суд скористався правом, передбаченим положеннями ч. 6 ст. 128 КАС України, щодо розгляду та вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оскільки у судове засідання зявились не всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» () зареєстроване як юридична особа 28.04.2001, номер запису в єдиному державному реєстрі 2 010955.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875ХІІ (зі змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України № 875ХІІ).

Судом встановлено, що ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» відноситься до субєктів, яким, відповідно до ст. 19 ОСОБА_1 України № 875ХІІ, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до приписів ст. 19 ОСОБА_1 України № 875ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 «Про реалізацію статей 19 та 20 ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок № 70).

ОСОБА_2 з пунктом 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 17.02.2015 було надано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2014 рік, згідно якого вбачається наступне:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 2 265;

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 41;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 91;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 80 242,00 грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 35 427,00 грн.

Позивач зазначає, що за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, встановленого ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (відповідач повинен був працевлаштувати 91 інваліда, однак працевлаштував тільки 41 особу), ПрАТ «ЗЕРЗ» має сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 1 771 346,50 грн. Також, за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нарахована відповідачу пеня в сумі 47 826,45 грн.

Статтею 18 ОСОБА_1 України № 875ХІІ встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ОСОБА_1 України № 875ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 положень ч. 3 ст. 18-1 ОСОБА_1 України № 875ХІІ, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного ОСОБА_1 вбачається, що на субєктів господарювання покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобовязує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

У звязку із набуттям чинності ОСОБА_1 України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520 (який набрав чинності з 12.07.2013) затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Зазначена Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається обовязок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць (вакансій) органи працевлаштування інваліда. Обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2014 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2014 року подані до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 05.03.2014, 27.03.2014, 27.06.2014, 04.07.2014, 07.08.2014, 08.09.2014, 07.10.2014, 06.11.2014, 08.12.2014, в яких зазначалася інформація про наявність робочих місць для інвалідів.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем дійсно не подавалась звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН за січень лютий 2014 року, але це було обумовлено обєктивними причинами, оскільки в період з 01.01.2014 по 03.02.2014 діяльність підприємства була призупинена, що підтверджується наданою ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» довідкою від 09.06.2015 № 2439/11.

ОСОБА_2 довідки відповідача від 18.05.2015 № 1974/11, у 2014 році Державною службою зайнятості України інваліди на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з метою працевлаштування не направлялись.

Із наданої відповідачем до матеріалів справи довідки від 18.05.2015 № 1975/11 судом встановлено, що у 2014 році інваліди на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з метою працевлаштування не звертались.

Судом зясовано, що відповідач звертався до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя із запитом про надання інформації щодо загальної кількості інвалідів, які знаходяться на обліку центру зайнятості та шукають роботу за наступними спеціальностями: токар, фрезерувальник, слюсар з ремонту рухомого складу, слюсар-ремонтник, слюсар-сантехнік, а також щодо причин не направлення інвалідів для працевлаштування у 2014 році на ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» відповідно до заявок заводу (копія листа від 12.01.2015 № 18/11 наявна в матеріалах справи).

ОСОБА_2 листа Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 17.02.2015 № 286/01-14 вбачається, що у 2014 році на обліку в центрі зайнятості не перебували особи, які б відповідали вимогам, викладених у заявках підприємства відповідача.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідачем регулярно протягом 2014 року розміщувались оголошення про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів у пресі, а саме ТелеНеделя у січні 2014 року, у лютому 2014 року, у березні 2014 року, у квітні 2014 року, у травні 2014 року, у червні 2014 року, у липня 2014 року, у серпні 2014 року, у вересні 2014 року, у жовтні 2014 року, у листопаді 2014 року, у грудні 2014 року (копії відповідних аркушів сторінок із газет долучені до матеріалів справи).

Крім того, із наданих представником відповідача документів судом зясовано, що ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» було розроблено низку заходів з метою виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, зокрема: прийнято колективний договір на 2013 2014 роки від 31.05.2013, реєстраційний номер 08-15/13/36; Головою правління ВАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» видано наказ від 26.09.2005 № 1541 Про заходи щодо працевлаштування інвалідів; затверджено Типову інструкції робочого місця інваліда від 25.05.2006 (чинна до 2016 року).

Також відповідачем проведено атестацію робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільги і компенсації за роботу у несприятливих умовах праці, на яких працювали інваліди у 2014 році, що підтверджується дослідженими судом копіями наказів ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод».

Крім того, відповідачем надані до матеріалів справи наказ від 31.10.2013 № 3105 Про режим роботи ПрАТ «ЗЕРЗ» у 2014 році, згідно якого з 01.01.2014 по 31.12.2014 на підприємстві встановлено неповний (чотириденний) робочий день.

Відповідно до довідки ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 09.06.2015 № 2439/11, у звязку із зменшенням заказів на капітальний ремонт електровозів та їх вузлів, відсутністю коштів для подальшого розвитку виробництва та сплати внесків до Державного бюджету і виплати заробітної плати з 01.01.2014 по 03.02.2014 робота підприємства була призупинена.

Тобто, відповідачем були надані суду докази, в тому числі штатний розпис та довідка від 09.06.2015 № 2445/11, які свідчать про скорочення фактичної кількості працівників ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на кінець 2014 року та зупинення діяльності підприємства в період з січня 2014 року по лютий 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ОСОБА_1 України № 875ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього ОСОБА_1, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 ОСОБА_1 України № 875ХІІ).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи обставини справи, що підтверджується долученими до справи доказами, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави (склад господарського правопорушення) для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, від 26.06.2012 у справі № 21-105а12 та від 16.04.2013 у справі № 21-81а13.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

ОСОБА_2 ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені обставини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що відповідачем були вжиті всі залежні від нього заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак на нього не може бути покладено відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які виявили бажання працевлаштуватись на даному підприємстві.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість та відповідність законодавству своїх висновків та не надано доводів щодо порушення відповідачем ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а відтак відсутні законні підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році в розмірі 1 819 172,95 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 41, 71, 86, 94, 128, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко