Справа № 822/4256/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ К/800/4681/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р.

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р.

у справі № 822/4256/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» (далі - позивач, ТОВ «Летичівський комбікормовий завод») звернулось до суду з позовом до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (далі - відповідач, Хмельницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Хмельницької ОДПІ від 03.06.2014 року №.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р. постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Хмельницька ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Летичівський комбікормовий завод, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Хмельницькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань взаємовідносин з ПП «БудМаксПлюс» за період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №361/15/04330728 від 20.05.2014 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п.198.1 п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200, абзацу "а" п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2013 року на суму 149167,00 грн., у зв'язку з безпідставним віднесенням до податкового кредиту в жовтні - грудні 2013 року ПДВ по операціях з ПП «БудМаксПлюс».

На підставі акта податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.06.2014 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем - 149167,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 74583,50 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та ПП «БудМаксПлюс» укладено ряд договорів на виконання робіт з благоустрою на об'єкті позивача за адресою: Хмельницька обл., смт. Летичів, вул.50-річчя Жовтня, 101, а саме: договори підряду №13/08-13 від 13.08.2013 року (влаштування та ремонт асфальтобетонного покриття та влаштування плитки тротуарної), №11/11-13 від 11.11.2013 року (влаштування та ремонт існуючого асфальтобетонного покриття) і №2/12 від 02.12.2013 року (благоустрій території, прилеглої до будівлі лабораторії №1 по ГП).

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року та квітень 2014 року, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями тощо.

Крім того, виконання ПП «БудМаксПлюс» робіт на об'єктах, які введені позивачем в експлуатацію у серпні 2014 року, підтверджено актом приймання-передачі, інвентарною карткою обліку основних засобів №1117 тощо.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ПП «БудМаксПлюс», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково зазначили розмір штрафних санкцій, застосовані Хмельницькою ОДПІ, в податковому повідомленні-рішенні від 03.06.2014 року № у розмірі 74583050,00 грн. замість 74583,50 грн.

Однак, зазначена очевидна описка, на думку колегії суду, не призвела до прийняття неправильних рішень і не може бути підставою для скасування, відповідно до вимог ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи, які потягли б за собою скасування рішень, не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області відхилити.

2.Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун