Справа № 20747/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2010 р.справа № 2а-2472/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Руденко М.А.

при секретарі судового засідання: Коршунові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року у справі № 2а-2472/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»до ОСОБА_1 державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, Головного управлінні Державного казначейства України у Запорізькій області

про стягнення з державного бюджету України надмірно сплачених коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі (Відповідач-1), Головного управлінні Державного казначейства України у Запорізькій області (Відповідач-2) про стягнення з державного бюджету України надмірно сплачених коштів.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що за результатами діяльності підприємства у 2007 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» сплатило до Державного бюджету суму коштів, як частину прибутку та дивіденди, у розмірі 5 222 759,49грн., тоді як максимальна сума перерахування мала складати 1 761 879,29 грн., тобто 15% від загального прибутку за 2007 рік з урахуванням кількості акцій (60,25%), що належить Національній акціонерній компанії «Енергетична компанія України». Отже, як вважає позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго»за результатами фінансово-господарської діяльності за 2007 рік переплатило до державного бюджету України дивіденди в сумі 3 460 880,20грн.

Враховуючи викладене, позивач листом № 001/-82/2230 від 01.04.2010 року звернувся до ОСОБА_1 державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі із заявою про визнання вказаної сум дивідендів, сплачених до державного бюджету України переплатою, та надання висновку щодо повернення надмірно сплачених коштів. Відповідач-1 своїм листом № 3531/10/08-05 від 22.04.2010 року повідомив позивача про відмову у видачі висновку щодо повернення надмірно сплачених коштів.

Позивач зазначав, що повернення надмірно та/або помилково сплачених до бюджету податків, зборів (обовязкових платежів) та інших доходів бюджету провадиться органами Державного казначейства, отже орган Державного казначейства України має бути другим відповідачем у справі.

З цих підстав, позивач просив стягнути з державного бюджету України на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго»суму надмірно сплачені кошти у розмірі 3 460 880,20 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року провадження у адміністративній справі закрито з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому позивачу розяснено право звернутися за захистом своїх прав до Господарського суду Запорізької області у порядку господарського судочинства.

ВАТ «Запоріжжяобленерго»не погодившись із вищезазначеною ухвалою суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду від 27.05.2010р. у справі № 2а -2472/10 скасувати і постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що спір не містить ознак справи адміністративної юрисдикції, а виникає з корпоративних відносин, адже підставою для звернення позивача до суду став саме факт відмови Відповідача-1 виконати покладені на нього обовязки щодо видачі висновку про повернення надмірно сплачених коштів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про закриття провадження у адміністративній справі суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між сторонами мають ознаки корпоративного спору, у звязку з чим повинні вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Як зазначено в позові, ВАТ «Запоріжжяобленерго», за результатами фінансово-господарської діяльності у 2007 році та на виконання рішення загальних зборів товариства, нарахувало та сплатило безпосередньо до Державного бюджету дивіденди, які підлягали до сплати акціонеру ВАТ «Запоріжжяобленерго»- НАК «Енергетична компанія України», у розмірі 1 761 879,29грн.

Крім того, протягом 2007р. ВАТ «Запоріжжяобленерго»перерахувало до державного бюджету частину прибутку (авансові внески в рахунок дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2007 році) у загальній сумі 3 460 880,20грн.

Таким чином, за результатами діяльності підприємства у 2007 році ВАТ «Запоріжжяобленерго»сплатило до Державного бюджету суму коштів як частину прибутку та дивіденди в розмірі 5 222 759,49грн., тоді як максимальна сума перерахування, на думку позивача, мала складати 1 761 879,29грн. Отже, переплата, яку просить стягнути з Державного бюджету позивач, становить 3 460 880,20грн.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виплати дивідендів власникам корпоративних прав та перерахованих до Державного бюджету сум авансових платежів, у звязку зі сплатою таких дивідендів.

Позивач, зазначаючи у якості відповідача ОСОБА_1 державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі та Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області вважає, що оскільки чинним законодавством передбачено процедуру повернення коштів з державного бюджету тільки за заявою платника та поданням органів, які забезпечують і контролюють надходження платежів до бюджету, то відмова відповідача-1 від видачі висновку щодо повернення надмірно сплачених коштів є підставою для здійснення висновку, що відповідач в даному випадку діяв як субєкт владних повноважень.

Однак, зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено ст.167 ГК України, відповідно до якої корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомірність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, як вірно зазначено судом попередньої інстанції відповідач, як орган державної влади, не здійснює у даних спірних відносинах владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, з яким виник спір, у звязку з чим, з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.3 КАС України, виниклий спір не можливо вважати справою адміністративної юрисдикції.

Статтею 17 КАС України, в редакції яка діяла на час подання позивачем позову та постановлення оскарженої ухвали, визначено компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. Зокрема, п.1 ч.1 ст.17 КАС України передбачалось, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з позову, позивачем на заявлялися вимоги щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, а заявлені вимоги про стягнення коштів.

Відповідно до ч.3 ст.105 КАС України, в редакції яка діяла на час подання позивачем позову та постановлення оскарженої ухвали, адміністративний позов може містити вимоги про, в тому числі, стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконними рішення, дією або бездіяльністю.

Отже, спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення може мати місце лише у випадках стягнення завданої шкоди субєктом владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, в названій редакції, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, у звязку з чим суд першої інстанції обґрунтовано постановив ухвалу про закриття провадження у справі та розяснив позивачу його право на звернення з зазначеними вимогами до господарського суду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року у справі № 2а-2472/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: М.А. Руденко