Справа № 730/09-2010
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2010-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2010 р.справа № 2а-6528/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Католікяна М.О. Мірошниченка М.В.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності

Фізичної особи ОСОБА_1,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 17.12.2009р.,

у справі № 2а-6528/09/0470

за позовом Субєкта підприємницької діяльності

Фізичної особи ОСОБА_1,

вул. Комсомольська, 44, с. Новоселівка Новомосковського району;

до відповідача ОСОБА_2 обєднаної

Державної податкової інспекції Дніпропетровської області,

вул. М. Головко, 30, м. Новомосковськ Дніпропетровської, 51200;

за участю Прокуратури Дніпропетровської області,

пр. К. Маркса, 38, м. Дніпропетровськ, 49001;

про скасування Акта, -

встановили: Субєктом підприємницької діяльності Фізичною особою ОСОБА_1, за участю Прокуратури Дніпропетровської області, подано позов до ОСОБА_2 обєднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області про

скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.04.2009р. про визначення суми податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість, у розмірі 4.266.379,50 грн., в їх числі 2.844.253,00 грн. основного платежу та 1.422.126,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.04.2009р. про визначення суми податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, у розмірі 17.982,57 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на те, що податковим органом невірно застосовано положення Указу Президента України № 727 від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», в частині визначення кола осіб, які мають право перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що призвело до прийняття неправомірних податкових повідомлень-рішень про визначення позивачу, який перебував на спрощеній системі оподаткування, податкових зобовязань з податку на додану вартість та з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду Позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В судове засіданні Позивач та його представник не зявлялися.

Справу до розгляду було призначено на 31.03.2010р., оголошувалася перерва на 29.04.2010р., розгляд справи відкладався на 17.06.2010р., 05.08.2010р., про що завчасно повідомлялись учасники судового процесу.

Між тим, від представника позивача надходили заяви про відкладення розгляду справи.

05.08.2010р., за наслідками обговорення заяви позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розпочати розгляд справи у відсутність позивача та його представника, оскільки доводи заяви не свідчили про поважність причин неявки осіб в судове засідання, а такі дії позивача та його представника колегія суддів розцінила як зловживання своїми процесуальними правами та намір створити тяганину по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведеної планової виїзної документальної перевірки Субєкта підприємницької діяльності Фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.03.2006р. по 31.12.2008р., ОСОБА_2 обєднаною державною податковою інспекцією складено Акт № 88/173/НОМЕР_1 від 06.04.2009р.

В зазначеному акті ДПІ зроблено висновок про порушення Субєктом підприємницької діяльності Фізичною особою ОСОБА_1 вимог ст. ст. 1, 2 Указу Президента України № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», та ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992р., а саме перевищення встановленого Указом Президента обсягу виручки від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 500 тисяч гривень: у 2006 році на 4.275.751,63 грн., у 2007 році на 6.109.296,94 грн., у 2008 році на 5.550.893,53 грн., та не оподаткування сум такого перевищення податком з доходів фізичних осіб, що призвело до заниження податкових зобовязань по податку з доходів фізичних осіб за 2006-2008рр. у розмірі 17.982,57 грн. (в т.ч. по періодах: 2006 рік 9.291,50 грн.; 2007 рік 4.548,61 грн.; 2008 рік 4.142,46 грн.).

Крім того, виявлено порушення підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»- недекларування податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 2.844.253,00 грн., в т.ч. по періодах: з серпня 2006р. 512.215,00 грн.; 2007 рік 1.221.860,00 грн.; 2008 рік 1.110.178,00 грн., що призвело до заниження податкових зобовязань з ПДВ на зазначену суму.

Такі висновки податкового органу ґрунтуються на наступному:

за період з 02.03.2006р. по 31.12.2008р. Субєкт підприємницької діяльності Фізична особа ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність без залучення найманих осіб із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

У вказаний період СПД ОСОБА_1 здійснював оптово-роздрібну торгівлю напоями та надавав послуги згідно до договору комісії по реалізації мінеральної води та безалкогольних напоїв.

Так, 24.03.2006р. між СПД ОСОБА_1 та АТЗТ «ОСОБА_2 завод мін води»було укладено договір комісії №24/03-к на реалізацію продукції.

Відповідно до умов укладеного договору комісіонер (СПД ОСОБА_1Ю.) зобовязувався від свого імені, за дорученням та за рахунок комітента (АТЗТ «ОСОБА_2 завод мінеральної води) здійснити одну або декілька угод з продажу третім особам належної комітенту продукції мінеральної води та безалкогольних напоїв, кількість, асортимент і ціна якої зазначається у накладних, що підтверджують передачу товару від комітента комісіонеру.

Під час виконання зобовязань за договором комісії, СПД ОСОБА_1 протягом 2006-2008рр. отримав від продажу продукції кошти на загальну суму 16.305.478,52 грн.

Отримані за договором кошти СПД ОСОБА_1 передавав до АТЗТ «ОСОБА_2 завод мін води»за прибутковими касовими ордерами. При цьому, у квитанціях до прибуткових касових ордерів як підставу отримання коштів зазначено виручка від реалізації продукції.

АТЗТ «ОСОБА_2 завод мін води», в свою чергу, сплачував ОСОБА_1 комісійну винагороду за надані за договором комісії послуги згідно до видаткових касових ордерів.

При цьому, у Книзі обліку доходів та витрат ф. 10 та у звітності, що подавалась до ДПІ, Субєктом підприємницької діяльності Фізичною особою ОСОБА_1 відображалися лише кошти, отримані ним як комісійна винагорода за договором.

Суми, які надішли на його рахунки від реалізації продукції, не обліковувались.

Позиція податкового органу з цього питання полягає в тому, що, відповідно до Указу Президента № 727, усі суми, які надійшли на розрахунковий рахунок або в касу субєкта підприємницької діяльності за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) мають обліковуватися і у разі надходження таких сум понад 500 тис. гривень за календарний рік, СПД має обовязок перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності і, відповідно, бути платником податків на загальних підставах.

За результатами проведеної перевірки, та в результаті апеляційного узгодження податкових зобовязань, керівником держподаткінспекції прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.04.2009р. (/1 від 13.05.2009р.) про визначення суми податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість, у розмірі 4.266.379,50 грн., в їх числі 2.844.253,00 грн. основного платежу та 1.422.126,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій; і податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.04.2009р. (/1 від 13.05.2009р.) про визначення суми податкового зобовязання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, у розмірі 17.982,57 грн.

Правомірність та обґрунтованість рішень ДПІ про визначення сум податкових зобовязань є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Позиція СПД ОСОБА_1, на якій ґрунтуються заявлені вимоги, полягає у тому, що згідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98, в редакції Указу Президента України від 28 червня 1999 року N 746/99, мають враховуватися та обліковуватися грошові кошти, які є виручкою субєкта підприємницької діяльності за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

При цьому, транзитні кошти, що підлягають поверненню третім особам, в даному випадку АТЗТ «ОСОБА_2 завод мінводи», до складу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не повинні включатися, оскільки виручкою субєкта підприємницької діяльності, в даному спірному випадку при виконанні договору комісії, є лише винагорода, яка встановлена цим договором.

Тобто, фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу того, які грошові кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок СПД, мають визначатися виручкою і відповідно породжувати у платника податку обовязок перейти на загальну систему оподаткування. Спору щодо підстав та правомірності проведення податковим органом перевірки, розміру визначених податкових зобовязань, між сторонами не існує.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що усі кошти, які надійшли на рахунок та (або) у касу платника єдиного податку за продаж продукції за договором комісії, незалежно від того, кому належать ці кошти (продавцю товару чи власнику товару, який за договором комісії доручив здійснити його продаж), мають бути обліковані як виручка, у звязку з чим, сума фактично отримання субєктом підприємницької діяльності платником єдиного податку за реалізований товар та за здійснення операцій по наданню послуг за договором комісії, яка включає в себе і суму винагороди, є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98 запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для субєктів малого підприємництва, пункт 1 статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, одним із критеріїв права особи перебувати на спрощеній системі оподаткування є обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і цей обсяг не повинен перевищувати 500 тис. гривень за календарний рік.

Згідно з положеннями частини 4 статті 1 Указу Президента України N 727/98 під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, названою нормою матеріального права визначено, що усі грошові суми, які надходять на розрахунковий рахунок або в касу субєкта підприємницької діяльності, вважаються виручкою.

Відповідно до вимог статті 5 Указу Президента України N 727/98, в разі порушення платником єдиного податку приписів статті 1 Указу, зокрема перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) протягом календарного року, такий платник повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Отже, вказаною нормою права визначено обовязок платника податку перейти на загальну систему оподаткування в разі порушення вимог статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98. Невиконання такого обовязку тягне за собою відповідальність за не нарахування або несплату податків на загальних підставах.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що Позивач отримав на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98 розмір виручки, обґрунтовано вказав про обовязок СПД ОСОБА_1 перейти на загальну систему оподаткування та зазначив, що невиконання цього обовязку тягне за собою наслідки, у вигляді визначення податкових зобовязань та штрафних санкцій, відповідно, зокрема, до вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та Закону України «Про податок на додану вартість».

Доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, про те, що правову природу договору комісії визначено Цивільним кодексом України, яким передбачено винагороду комісіонера та яку і слід вважати виручкою особи, що надає послуги за договором комісії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки право особи перебувати на спрощеній системі оподаткування передбачено не ЦК України, а Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98, яким і визначено підстави, за яких особа може реалізувати таке право.

При цьому, відповідно до вимог підпункту 4.2.2 б) Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21 грудня 2000 року N 2181-III (2181-14) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

А відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР (168/97-ВР) платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності Фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2009р. у справі № 2а-6528/09/0470 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст. 212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 30.08.2010р.)

Головуючий суддя О.В.Юхименко

Суддя М.О.Католікян

Суддя М.В.Мірошниченко