Справа № 21239/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2010 р. справа № 2а-9824/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», третьої особи ОСОБА_2, про визнання нечинної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову (а.с.50), просив визнати протиправними дії відповідача, повязані з реєстрацією 05.12.1997р. права власності за ОСОБА_1 ј частини АДРЕСА_1, здійснені після отримання його сімєю із чотирьох чоловік, свідоцтва про приватизацію вказаної квартири та зобовязати відповідача вчинити дії щодо скасування реєстрації від 05.12.1997р. права власності за ОСОБА_1 ј частини АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправними дії Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», повязані з реєстрацією 05.12.1997р. права власності за ОСОБА_1 ј частини АДРЕСА_1. Зобовязано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»вчинити дії щодо скасування реєстрації від 05.12.1997р., права власності за ОСОБА_1 ј частини АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Свої вимоги обґрунтовував тим, що приймаючи рішення по суті суд першої інстанції не вірно зясував всі обставини, що мають значення для справи та не прийняв до уваги зміст свідоцтва про право власності на спірну квартиру, де зазначено, що квартира належить позивачу та трьом членам його сімї на праві спільної часткової власності.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із зазначених підстав.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва від 05.12.1997р., виданого Дніпропетровським виконкомом міської ради народних депутатів, був посвідчений факт належності квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та членам його сімї, на праві приватної, спільної часткової власності. З цього часу за вказаними особами зареєстровано право власності на вказану частину із зазначенням часток, тобто, за кожним членом сімї, в тому числі і за позивачем , зареєстровано право власності на 1/4 частину вказаної квартири.

Розглядаючи по суті заявлений адміністративний позов та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, здійснивши первинну державну реєстрацію квартири, самостійно визначив за позивачем право власності у розмірі ј частини, перевищив надані йому повноваження, оскільки вніс інформацію, яка була відсутня у право встановлювальному документів (свідоцтві).

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду, постановленим судом в порядку адміністративного судочинства, виходячи із наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як слідує із заявленого позову, позивач фактично не згоден з тим, що за ним зареєстровано право власності саме на 1/4 частину вказаної квартири, оскільки, як він сам заявляє у позові, між співвласниками квартири не існувало договору щодо визначення часток у спільній власності. Отже, виходячи із змісту заявлених позивачем вимог, вони зводяться до захисту його права власності, який фактично існує між позивачем та іншими співвласниками квартири. При цьому слід зазначити про те, що зацікавленою особою по даній справі позивач вказав ОСОБА_2 особу, по відношенню до якої позивач є боржником по виконавчому провадженню щодо виконання рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, в той же час фактичні співвласники квартири АДРЕСА_2, що також мають у даній квартирі право власності на 1/4 її частину кожен, ОСОБА_1 до участі у справі не залучались.

Справою адміністративної юрисдикції відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС України).

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанцій зроблено невірний висновок, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом цього спору є незгода позивача із визначеною йому часткою у спільній частковій власності та скасування права власності на частку житлового приміщення шляхом визнання нечинною реєстрації, тобто, наявний спір про право, що виключає розгляд таких вимог в порядку адміністративного судочинства .

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу частково задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по адміністративній справі - закрити.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 ст. 203, п.1 ч.1 ст.157 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року скасувати та провадження по адміністративній справі закрити.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 25 листопада 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко