Справа № 398/1110/15-а
Суддя: Петрова О. Ф.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/1110/15-а
Іменем України
"23" липня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Петрової О.Ф.
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
4 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Позивачка посилається на неправомірну відмову відповідача у переведенні її на пенсію відповідно до ст.ст.36, 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в зв`язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Згідно акту судово-медичного освідування № 71 від 5 лютого 1997 р. на момент огляду у ОСОБА_2 виявлені рубцеві зміни у тім`яній та потиличній області голови, які могли виникнути внаслідок осколкових вогнепальних поранень, мають значний термін давності і можуть відповідати періоду Великої Вітчизняної війни.
18 червня 1997 р. ОСОБА_2 була встановлена ІІ група інвалідності безстроково та причина інвалідності інвалід війни.
За життя ОСОБА_2 мав статус ветерана війни як учасник бойових дій та інвалід війни, що підтверджується відповідним посвідченням.
Відповідно до ст. 29, ч.1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вона, позивачка, має право перейти на пенсію в разі втрати годувальника.
Однак управління Пенсійного фонду в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області відмовило їй у переведенні на даний вид пенсії з єдиної підстави в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу за вільним наймом, а відтак умови та порядок обчислення пенсій згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, та деяких інших осіб» на вільнонайманий склад не розповсюджується.
До судового розгляду справи представник позивачки ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у письмовому провадженні та письмові пояснення, підтримавши позовні вимоги.
Представник відповідача теж звернувся до суду з заявою про розгляд справи в письмовому провадженні, але проти задоволення позовних вимог заперечує, виклавши ці заперечення письмово.
Він вважає, що доводи позивачки є безпідставними та такими, що заявлені з порушенням норм матеріального права. Право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачка не має. В період з 31 серпня 1944 р. по 22 квітня 1946 р. ОСОБА_3 не являвся військовослужбовцем, а був вільнонайманою особою.
Статтями 1-2, 29-31 Закону визначено коло осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону, яке є вичерпним. Право на пенсію на підставі положень цього Закону таких осіб не передбачено і за життя такий вид пенсії він не отримував.
ОСОБА_3 був визнаний інвалідом війни та користувався пільгами, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Він отримував доплату до пенсії як учасник бойових дій та інвалід війни з огляду на те, що учасниками бойових дій визнаються особи вільнонайманого складу Збройних Сил.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.
Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є вдовою ОСОБА_2 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В період з 31 серпня 1944 року по 22 квітня 1946 року ОСОБА_3 працював як особа вільного найму в 21 пересувній залізнично-дорожній авіаремонтній майстерні військової частини № НОМЕР_1 , яка згідно довідки Олександрійського об`єднаного міського військового комісаріату в період з 8 лютого 1944 року по 9 травня 1945 року входила до складу діючої армії. Був звільнений за власним бажанням.
З 18 жовтня 1950 року по 14 жовтня 1954 року ОСОБА_3 проходив службу у Збройних Силах.
18 червня 1997 року ОСОБА_2 була встановлена І група інвалідності як інваліду війни безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АБ № 074605.
За життя ОСОБА_3 мав статус інваліда Великої Вітчизняної війни.
До смерті він отримував пенсію за віком та доплату до пенсії як учасник та інвалід війни відповідно до ч.2 ст. ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни».
21січня 2015 р. позивачка звернулася з заявою до відповідача про переведення її на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідач відмовив їй в такому переведенні, надіславши листа від 29 січня 2015 р. та зазначивши, що підстав для переведення на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає з огляду на те, що ОСОБА_3 не являвся військовослужбовцем, а був вільнонайманою особою.
4 березня 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, оспорюючи правомірність його дій.
Суд вважає, що відмова відповідача у переведенні позивачки на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є неправомірною, а її інтереси потребують захисту, виходячи з наступного:
Згідно ч.1, ч.2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 5 цього Закону).
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій, з поміж інших, визнаються особи вільнонайманого складу Збройних Сил, військ і органів Міністерства внутрішніх справ і Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, які займали штатні посади у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни та інші періоди ведення бойових дій, або перебували в ці періоди у містах, участь в обороні яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, встановлених для військовослужбовців частин діючої армії.
Умови призначення пенсій в разі втрати годувальника передбачені ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 р.
Відповідно до цієї статті пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Стаття 30 цього Закону визначає коло членів сімї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, зокрема, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні ( стаття 3).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Відповідно до п. «б» ч.4 статті 30 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є інвалідами.
Відповідно до п. «б» ч.1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей.
Як свідчить довідка Олександрійського об`єднаного військового комісаріату від 26 січня 2015 р., ОСОБА_2 було включено до списку учасників війни (вільнонайманих), а 21 пересувна залізнично дорожня авіаремонтна майстерня входила до складу діючої армії в період з 8 лютого 1944 р. по 9 травня 1945 р. Статус учасника бойових дій ОСОБА_2 було надано відповідно до п.4 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивачка ОСОБА_1 як дружина померлого інваліда війни має право на пільги, встановлені для сімей загиблих ветеранів війни, є пенсіонеркою і отримує пенсію за віком, що підтверджується відповідними документами.
Доводи відповідача в тій частині, що ОСОБА_3 не отримував пенсію за Законом України«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак і позивачка не має правових підстав для переведення на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, не є переконливими і не ґрунтуються на законі, оскільки згідно ч.1 ст. 29 цього Закону право на пенсію в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців не залежить від того, отримував загиблий (померлий) військовослужбовець пенсію саме за цим Законом чи ні.
Отже, дії відповідача щодо відмови в переведенні позивачки на пенсію в зв`язку з втратою годувальника є неправомірними: відповідач має призначити, нарахувати та виплачувати позивачці пенсію відповідно до ст. 36, ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з дня подання заяви до відповідача, тобто 21 січня 2015 р. довічно.
В зв`язку з ухваленням судового рішення на користь позивачки , суд відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України присуджує здійснені нею та документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України в розмірі 73 грн. 08 коп.
Керуючись ст. ст. 7-11, 163-164 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати дії управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію в зв`язку з втратою годувальника неправомірними.
Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 21 січня 2015 р. довічно.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 73 грн. 08 коп.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суду Кіровоградської області протягом 10 днів з дня отримання її копії.
Суддя