Справа № 815/3029/15
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3029/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року 15 год. 18 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретар судового засідання Петкова Ю.В.

за участю сторін:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2Д (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_3, (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД до Одеської митниці ДФС, державного інспектора Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 про визнання нечинним та скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, державного інспектора Одеської митниці ДФС ОСОБА_4, в якому позивач просив суд: визнати нечинним рішення державного інспектора Одеської митниці ДФС ОСОБА_4, зазначене у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060006/2015/00020 від 19.05.2015 р., про відмову у митному оформленні випуску товарів за митною декларацією № 500060006/2015/003163 від 14.05.2015 р.; скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 500060006/2015/000006/1 від 19.05.2015 р.; зобовязати Одеську митницю ДФС повернути (вивільнити) сплачену фінансову гарантію у розмірі 102543 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 травня 2015 року TOB «Таламус ЛТД» подано митну декларацію № 500060006/2015/003163 на оформлення випуску товару в режимі «імпорт», проте 19 травня 2015 року позивачем одержано Картку відмови в митному оформленні випуску товарів 500060006/2015/00020 разом із рішенням Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500060006/2015/000006/1. Причиною відмови, як зазначив позивач в адміністративному позові, вказано те, що митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст. 58, 59 МК України. Однак, позивач вважає такі рішення необґрунтованими та протиправними, оскільки, по-перше, числове значення митної вартості товару, задеклароване позивачем, не перевірялось, у звязку з чим не доведено неможливість застосування методу визначення митної вартості за ціною контракту, по-друге, в рішенні про коригування митної вартості товару зазначено про недоліки до змісту податних документів, які жодним чином не впливають на числове значення заявленої митної вартості товару, відтак, на думку позивача, оскаржувані рішення прийняті не на підставі чинного законодавства України, не обґрунтовано та не добросовісно.

Відповідач - Одеська митниця ДФС надала до суду заперечення до адміністративного позову, в яких зазначила, що під час здійснення Одеською митницею ДФС візуальної перевірки наданих для здійснення митного оформлення документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару, встановлено, що у цих документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: у копії митної декларації країни відправлення від 28.03.2015 №20392208 зазначено умови постави CІF, у той же час згідно з інвойсом від 14.05.2015 № TR-09/06-214 умовою поставки повинно бути DAP, також у ній відсутні посилання на зовнішньоекономічний договір № TR-09/06 чи інвойс; у сертифікаті про походження товару від 12.02.2015 № ССРІТ067 НОМЕР_1 відсутнє посилання на інвойс від 14.05.2015 № TR-09/06-214; у наданих документах присутня інформація про наявність страхування (страховий поліс від 28.03.2015 № РСВ61373916), але інформація про включення страхових витрат до митної вартості даної партії товару відсутня.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Одеської митниці ДФС проти задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі з підстав, викладених в запереченнях до адміністративного позову.

Відповідач - державний інспектор Одеської митниці ДФС ОСОБА_5 до суду не зявився; судом належним чином повідомлявся про час, місце та дату судового засідання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що на виконання умов контракту про поставку товару № TR-09/06 від 26.06.2009 року, укладеного ТОВ Таламус ЛТД із компанією Ronby Invest LLP (Англія), постачальник взяв на себе зобов'язання поставити у власність ТОВ Таламус ЛТД металопродукцію. Згідно п.4.1 контракту, останній укладений на умовах DDU Одеса в тлумаченні цього терміну Міжнародними комерційними умовами Інкотермс (2000). Поставка здійснюється за реквізитами Покупця, зазначеними у специфікації та вантажних інструкціях (п.4.2). Передача Товару здійснюється на ліцензійному складі (п.4.3) (а.с.20-21).

Згідно інвойсу № TR-09/06-214 від 14.05.2015 р. до поставки затверджений товар загальною вартістю 119272,90 доларів США, ціна за 1 т 1070 дол. США, умови поставки товару - DAP (а.с.19).

14 травня 2015 року декларантом ТОВ Таламус ЛТД для здійснення митного оформлення товару (прокат плоский із нелегованої сталі марки MR, шириною 732 мм, товщиною 0,15 мм з електролітичним покриттям оловом Е 2.8/2.8, що відповідає стандарту JIS G3303, жерсть біла ЕЖК, у рулонах, ступінь твердості Т4, відділка поверхні Bright finish, кромка відрізна, розмір: 0,15sх732 мм (довжина рулон С) 111470 кг (30 рулонів у метал. коробках, які метал. ріменцем закріплені на 30 дерев. паллетах) Виробник Handan Zhuoli Fine Steel Plate Co., LTD, країна виробництва: CN, торговельна марка: немає даних. Використовується при виробництві кришок для закупорювання скляної тари) до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію № 500060006/2015/003163, в якій зазначено митну вартість товару у розмірі 119272,90 дол. США (а.с.17).

З оскаржуваного рішення вбачається, що для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом ТОВ Таламус ЛТД до Одеської митниці ДФС відповідно до ч.2 ст.53 МК України були надані наступні документи: інвойс від 14.05.2015 № TR-09/06-214; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 26.06.2009 № TR-09/06; додаткова угода до зовнішньоекономічного договору (контракт) від 11 липня 2011 № 2, копію митної декларації країни відправлення від 25.03.2015 року № 20392208, сертифікат про походження товару від 27.03.2015 року № ССРІТ067 НОМЕР_1 15С1304А0179/00086 та інші товарно-супровідні документи (а.с.13).

За результатами візуальної перевірки документів та співставлення даних, поданих декларантом ТОВ Таламус ЛТД для підтвердження заявленої митної вартості зазначених товарів, та відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю та оформлення, на етапі контролю митної вартості інспектором Одеської митниці ДФС було встановлено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: у копії митної декларації країни відправлення від 28.03.2015 №20392208 зазначено умови постави CІF, у той же час згідно з інвойсом від 14.05.2015 № TR-09/06-214 умовою поставки повинно бути DAP, також у ній відсутні посилання на зовнішньоекономічний договір № TR-09/06 чи інвойс; у сертифікаті про походження товару від 12.02.2015 № ССРІТ067 НОМЕР_1 відсутнє посилання на інвойс від 14.05.2015 № TR-09/06-214; у наданих документах присутня інформація про наявність страхування (страховий поліс від 28.03.2015 № РСВ61373916), але інформація про включення страхових витрат до митної вартості даної партії товару відсутня

На підставі ч.ч. 3, 6 ст.53 МК України, п.2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, посадовою особою митниці висунуто вимогу про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів, а саме: виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; переклад митної декларації відправлення.

18.05.2015 р. декларант додатково надав: роздруковані з мережі Інтернет біржові котировки та динаміки коливань цін без зазначення дати та назви товару (Tinplate prices), лист TOB «Таламус» №2015/143 від 14.05.2015 (щодо власних потреб закупівлі жерсті), прайс-лист від виробника товару від 17.04.2015 №21 (щодо цін на продукцію власного виробництва), лист від виробника товару від 17.04.2015 №23, лист TOB «Таламус» від 14.05.2015 №2015/144, переклад експортної МД, лист TOB «Таламус» від 14.05.2015 №2015/193, лист від виробника товару від 17.04.2015 №22 щодо ціноутворення.

У свою чергу, зазначений прайс-лист, на думку митного органу, унеможливлює ідентифікацію ввезених товарів, оскільки на останньому ціни визначено на умовах поставки CIF, тоді як у додатковій угоді до контракту від 11.07.2011 р. № 2 умовою поставки зазначено DAP.

Також митним органом зазначено, що надані позивачем додаткові листи не містять будь-якої інформації про вартісні характеристики на товар Прокат плоский із нелегованої сталі…, згідно МД від 14.05.2015 №500060006/2015/003163.

За результатами проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості резервний метод, оскільки у митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів при визначенні вартості товару. Відповідно до ст.ст. 62, 63 МК України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митного органу ДФС відсутня інформація щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів стосовно товарів.

Митним органом за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номеру відповідної митної декларації, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі ЄАІС ДФС виявлено МД № 500060006/2015/001526 від 16.03.2015 р. з рівнем вартості товару 1,24 дол. США за 1 кг.

Таким чином, за результатами перевірки вищевказаної митної декларації посадовою особою митного органу складено рішення про коригування митної вартості товарів № 500060006/2015/000006/1 від 19.05.2015 р. (а.с.13).

На підставі вищевказаного рішення про коригування митної вартості товарів митним органом видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060006/2015/00020 від 19.05.2015 р. (а.с.14).

21.05.2015 року товар випущено у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Після цього зазначений товар був оформлений у митному режимі Імпорт за декларацією № 500060006/2015/003338 (а.с.18). Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, при митному оформленні товарів за вказаною МД забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 102543,44 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок органу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає оскаржувані рішення необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до ч.1 ст.53 МК України, згідно з якою контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, Одеською митницею здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів, в ході якого встановлено, що подані декларантом документи на підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності.

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою особою під час декларування товарів (ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до частин 1-3 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).

Другою частиною статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, а третя частина цієї ж статті передбачає, що якщо документи, зазначені у частині другій статті 53, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним ба на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) документи.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Судом встановлено, що наданий до митного органу інвойс № TR-09/06-214 від 14.05.2015 р. містить інформацію про ціну товару, зокрема, 1070 дол. США за 1 т. (тобто 1,07 дол. США за 1 кг.); інвойс містить повну ціну поставки товару на зазначених в контракті умовах і не потребує визначення складових митної вартості. У зв'язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необґрунтованим.

Посилання митного інспектора на те, що у копії митної декларації країни відправлення від 28.03.2015 №20392208 зазначено умови CIF, тоді як згідно інвойсу № TR-09/06-214 від 14.05.2015 р. умовою поставки повинно бути DAP є помилковими. Так, митна декларації країни відправлення стосується угоди RIZL 16/14, укладеної між виробником-продавцем та покупцем компанією Ronby Invest (поставка морем CIF), що слідує з її змісту (а.с.26) а інвойс № TR-09/06-214 від 14.05.2015 р. виписаний на виконання контракту № TR-09/06 від 26.06.2009 р., укладеного між позивачем та Ronby Invest, за яким поставка здійснюється на складі DAP (а.с.19).

Аналогічно митний інспектор припускається помилки, зазначаючи як розбіжність у поданих документах те, що у сертифікаті про походження товару від 12.02.2015 № ССРІТ067 НОМЕР_1 відсутнє посилання на інвойс від 14.05.2015 № TR-09/06-214, оскільки сертифікат походження складався у звязку із поставкою товару на територію України за угодою RIZL 16/14 між виробником та компанією Ronby Invest, тоді як інвойс від 14.05.2015 № TR-09/06-214 складений до іншого договору - контракту № TR-09/06 від 26.06.2009 р., укладеного між позивачем та Ronby Invest.

Тобто, в якості іншої розбіжності у документах митним інспектором зазначається те, що в документі, що датується 12.02.2015 року, відсутнє посилання на документ, який буде прийнято в майбутньому 14.05.2015 року.

Окрім зазначеного, митним інспектором розбіжністю визнано те, що у копії митної декларації країни відправлення від 28.03.2015 №20392208 заповнені графи стосовно документів по фрахту та документу по сплаті страхових сум, тоді як інформація про включення страхових витрат до митної вартості даної партії товару відсутня.

Дані твердження суд оцінює критично, оскільки очевидно, що митна декларація країни відправлення не має ніякого відношення до операцій з поставки між Ronby Invest (продавцем) ТОВ Таламус ЛТД (покупцем за контрактом № TR-09/06 від 26.06.2009 р.), а стосується поставки морем на виконання контракту RIZL 16/14, укладеного між заводом-виробником (продавцем) та Ronby Invest (покупцем).

Також, митним органом відхилено наданий позивачем прайс-лист, оскільки зазначений прайс-лист на думку митного органу унеможливлює ідентифікацію ввезених товарів, оскільки на останньому ціни визначено на умовах поставки CIF, тоді як у додатковій угоді до контракту від 11.07.2011 р. № 2 умовою поставки зазначено DAP.

При цьому з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що прайс листи Handan Zhuoli Fine Steel Plate Co., LTD (виробник товару) складені за угодою RIZL 16/14, умовою поставки якої є CIF, тоді як у додаткова угода до контракту від 11.07.2011 р. № 2 стосується контракту № TR-09/06 від 26.06.2009 р., укладеного між позивачем та Ronby Invest, за яким поставка здійснюється на умовах DAP.

Крім того, суд не бере до уваги доводи митниці відносно того, що додаткові листи не містять будь-якої інформації про вартісні характеристики на товар Прокат плоский із нелегованої сталі… згідно МД від 14.05.2015 №500060006/2015/003163, адже останні мають довідковий характер та надавались до митного органу на підтвердження приблизного діапазону цін на товар.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

В постановах від 15.10.2013 р. у справі N 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі N 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року (втратив чинність 01.06.2012 р.) зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Аналогічної позиції дотримується на сьогодні і Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, прийнятих вже на підставі норм Митного кодексу України 2012 року.

Наприклад, в ухвалах від 30.01.2014 р. у справі N К/800/41272/13 та від 17.12.2013 р. у справі N К/800/28635/13 Вищий адміністративний суд України зазначає, що аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.

При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Верховний Суд України вже неодноразово (постанова № 21-127а15 від 31.03.2015 р.) зазначав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (a) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (c) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Вирішуючи спір, суд враховує, що Одеська митниця ДФС жодним чином не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому позивачем надавались відповідні розяснення (а.с.29-30), в яких декларант звертав увагу на необґрунтованість висновків митного інспектора, зокрема щодо помилкового уособлення двох різних контрактів та необґрунтованих аргументів. Натомість, митним інспектором за результатами опрацювання цих розяснень зроблено висновок про те, що останні не містять будь-якої інформації про вартісні характеристики на товар, тобто зміст цих розяснень жодним чином не впливав на висновки суб'єкта владних повноважень та не знайшов свого відображення при прийнятті спірних рішень.

В той же час, судом встановлено, що надані позивачем до митниці документи на підтвердження вартості товару не містять розбіжностей та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, що свідчить про порушення митним органом передбаченого ст.57 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що митним органом в порушення приписів вищенаведених норм було необґрунтовано відмовлено у прийнятті митних декларацій, митному оформленні товарів, а рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон прийняті відповідачем із порушенням встановленої законодавством процедури (ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та всупереч правилам, визначеним ст.58 цього Кодексу), без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Так, в адміністративному позові позивач просить суд, зокрема, визнати нечинним рішення державного інспектора Одеської митниці ДФС ОСОБА_4, зазначене у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060006/2015/00020 від 19.05.2015 р., про відмову у митному оформленні випуску товарів за митною декларацією № 500060006/2015/003163 від 14.05.2015 р.

З метою повного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення № 500060006/2015/00020 від 19.05.2015 р., якою відмовлено у митному оформленні випуску товарів за митною декларацією № 500060006/2015/003163 від 14.05.2015 р.

Поряд із тим, законодавством визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з'ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб'єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 ПК України і статті 45 БК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 21-207а14 від 25.11.2014 р.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_6 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_6 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Таким чином, порядок повернення (вивільнення) сплаченої фінансової гарантії не може бути замінений на судове рішення, оскільки з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади (правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про зобовязання Одеської митниці ДФС повернути (вивільнити) сплачену фінансову гарантію у розмірі 102543,44 грн. до задоволення не підлягають.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Таламус ЛТД до Одеської митниці ДФС, державного інспектора Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 про визнання нечинним та скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення № 500060006/2015/00020 від 19.05.2015 р., якою відмовлено у митному оформленні випуску товарів за митною декларацією № 500060006/2015/003163 від 14.05.2015 р.

Скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500060006/2015/000006/1 від 19.05.2015 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 24.07.2015 року.

Суддя С.М. Корой