Справа № 826/1419/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2015 року № 826/1419/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СЯЙВО"
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
про визнання нечинним та скасування розпорядження від 26.12.2013
Обставини справи:

Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СЯЙВО" (далі - ТДВ "СК "СЯЙВО", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг, відповідач) про визнання нечинним та скасування Розпорядження від 26 грудня 2013 року № 4744 про тимчасове зупинення дії ліцензій на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТДВ "СК "СЯЙВО" .

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, надавши суду додаткові письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи та зазначив, що оскаржуване Розпорядження № 4744 від 26.12.2013 р. винесено відповідачем на підставі власного Розпорядження № 3909 від 29.10.2013 р. є незаконним, оскільки за приписами статті 254 КАС України, судове рішення щодо не набрало законної сили.

Також, позивач зазначив, що Нацкмфінпослуг було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СЯЙВО», проте, у спірному розпорядженні № 4744 від 26.12.2013 заходи впливу вигляді зупинення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СЯЙВО».

Крім того, позивач посилався на те, що відповідач пропустив строк для видання розпорядження, встановлений законодавством.

Відповідач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг - заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що заходи впливу у вигляді зупинення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг застосовані до товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Сяйво" у спірному розпорядженні № 4744 від 26.12.2013, є суто технічною помилкою відповідача.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі доручення на проведення позапланової виїзної перевірки (інспекції) Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СЯЙВО» від 06.09.2013 р. № 80-13/8ФП проведена позапланова виїзна перевірка (інспекція) з питань, викладених у листі Головного управління Міндоходів у Київській області від 19.08.2013 р. № 642/9/10-36-22-03 (вх. № 4205/6 від 27.08.2013 р.) за період з 01.01.2013 р. до 06.09.2013 р.

Під час проведення позапланової виїзної перевірки (інспекції) ТДВ «СК «СЯЙВО» було вручено запит про надання документів № 80-13/8-1ФП від 08.10.2013 року, яким до товариства ставилася вимога про надання необхідних для перевірки документів у строк до 11 год. 00 хв. 10 жовтня 2013 року.

Через ненадання на визначену Нацкомфінпослуг дату частини витребовуваних документів, відповідачем було складено акт про правопорушення Товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СЯЙВО» вимог законодавства про фінансові послуги № 1121/13-10/13/8 від 11.10.2013 р., в якому зазначено, що ТДВ «СК «СЯЙВО» порушено вимоги пункту 5.2 розділу V Правил проведення перевірок (інспекції) Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджених розпорядженням Нацкомфінпослуг від 27.11.2012 р. № 2422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2013 р. за № 211/22743, відповідно до якого керівник та посадові особи об'єкта нагляду при проведенні перевірки зобов'язані, зокрема своєчасно надавати інспекційній групі документи для проведення перевірки, повну та достовірну інформацію щодо діяльності об'єкта нагляду у сфері надання ним фінансових послуг.

На підставі виявлених в акті порушень, Нацкомфінпослуг до позивача було застосовано захід впливу у формі розпорядження № 3909 від 29.10.2013 р., яким ТДВ «СК «СЯЙВО» приписано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про виконання вимог цього розпорядження з наданням підтверджуючих документів у термін до 05.11.2013 р. (далі - Розпорядження № 3909 від 29.10.2013 р.).

В зв'язку з невиконання вимог письмового розпорядження від 29.10.2013 р. № 3909, відповідачем 26.12.2013 р. до ТДВ «СК «СЯЙВО» було застосовано захід впливу у формі Розпорядження № 4744, яким тимчасово зупинено дії ліцензій на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг Товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СЯЙВО» (далі - Розпорядження № 4744 від 26.12.2013 р.).

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що його прийнято у зв'язку з невиконанням позивачем розпорядження № 3909. Тобто, позивач має невиконаний захід впливу у вигляді вказаного розпорядження, що є порушенням норм законодавства про фінансові послуги, зокрема п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Розпорядження № 3909 позивачем оскаржено у судовому порядку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року у справі № 826/18480/13-а, яка не набрала законної сили, оскільки на час розгляду даної справи оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Вважаючи розпорядження відповідача 26 грудня 2013 року № 4744 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2014 року та Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.04.2015 року зауважено, що позапланова виїзна перевірка (інспекції) проведена відносно товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сяйво», проте, у спірному розпорядженні № 4744 від 26.12.2013 заходи впливу у вигляді зупинення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг застосовані до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Сяйво».

Вказана обставина залишилась поза увагою, і в судових рішеннях відсутні відповідні висновки.

Частиною 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, в межах даного спору суду слід встановити правомірність застосування заходу впливу у вигляді зупинення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг застосованого до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Сяйво».

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Провівши у ході розгляду справи перевірку стосовно прийняття відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, оскаржуваного розпорядження на предмет дотримання ним вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, враховуючи завдання адміністративного судочинства та виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та викладених у цьому судовому рішенні норм і обставин, суд погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного розпорядження.

Так, основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, щодо яких виник спір між сторонами, є Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", який встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг, та метою якого, у свою чергу, є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03 грудня 2008 року

№ 27-рп/2008 (справа № 1-30/200), засади створення і функціонування фінансового ринку встановлюються виключно законами України (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" безпосередньо визначає, що "фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності" (ч. 2 ст. 2).

Відповідно до п. 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Згідно зі ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених ст.ст. 41 і 43 цього Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб'єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням відповідача від 20 листопада 2012 року № 2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених ст. 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"; 4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб'єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Отже, викладеними нормами визначено чіткий перелік заходів впливу, які можуть бути застосовані відповідачем у разі необхідності та обґрунтованості.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), уповноважений орган застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: 1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення Уповноваженого органу про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З викладених норм вбачається, що у разі ухилення від виконання розпорядження відповідачем може бути застосовано захід впливу у вигляді штрафу.

При цьому, відповідачем, що підтверджується змістом оскаржуваного розпорядження, застосовано захід впливу у вигляді тимчасового зупинення дії ліцензій на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Однак, як з'ясовано судом у ході розгляду справи, відповідачем в оскаржуваному розпорядженні не обґрунтовано, що саме тимчасове зупинення дії ліцензій є належним та необхідним заходом впливу по відношенню до позивача.

До того ж, суд звертає увагу, що оскаржуване розпорядження складено відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Сяйво", у той час, як організаційно-правовою формою позивача є "товариство з додатковою відповідальністю", що підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями статуту позивача та витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 987917 станом на 23 січня 2014 року.

Таким чином, із системного аналізу викладених норм та обставин вбачається, що оскаржуване розпорядження відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, нерозсудливо та непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав і законних інтересів позивача та цілями, на досягнення яких воно направлено, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Сяйво" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання нечинним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Поряд з цим, як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваного Розпорядження не виконав.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити .

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26 грудня 2013 року № 4744 "Про тимчасове зупинення дії ліцензій на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг товариством з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СЯЙВО", .

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда