Справа № 803/383/15-а
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року Справа № 803/383/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Пухер Л.Р.,

з участю прокурора Савчука О.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагентства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Любомльський міжрайонний прокурор звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Волинській області про визнання незаконними та скасування наказів від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними наказами ОСОБА_2 були надані дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області. Позивач вважає, що оскаржувані накази відповідачем прийняті з порушенням вимог Закону України Про фермерське господарство, оскільки ОСОБА_2 при подачі заяви не обґрунтувано розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надано на підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки, не зазначено кількості членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Крім того, за інформацією Державної інспекції сільського господарства у Волинській області ОСОБА_2 у власності чи користуванні сільськогосподарської техніки немає, що свідчить про відсутність реальної можливості обробітку наданих земельних ділянок та ведення фермерського господарства. Крім того, позивач вказує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданого державним реєстратором реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, станом на 02.02.2015 року відомості про реєстрацію ФГ ОСОБА_2 відсутні.

З вищевказаних підстав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.03.2015 року (а.с. 91-92), позивач просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Волинській області від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

В судовому засіданні прокурор адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 16.03.2015 року № 9-3-0.7-2662/2-15 (а.с. 49-53) відповідач адміністративний позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржувані накази прийняті з дотриманням чинного законодавства України, а ОСОБА_3 України Про фермерське господарство не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у звязку з недотриманням вимог статті 7 вказаного Закону. Крім того, відповідач зазначає, що жодним нормативним актом не передбачено необхідність наявності у громадян сільськогосподарської техніки для обробітку землі, яка передається у користування. Також зазначили, що гр. ОСОБА_2 створював фермерське господарство особисто, просив надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не міг на той момент вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. У поданій заяві було обґрунтовано й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах для створення фермерського господарства. Розміри земельних ділянок заявник визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства. При цьому окремого письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства ОСОБА_3 від заявника не вимагає. Додані до заяви документи свідчать про достатній досвід роботи гр. ОСОБА_2М, у сільському господарстві.

Відповідач, посилається на те, що ним було дотримано вимоги частини 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме надано ОСОБА_2 право на розробку проекту землеустрою на окремо розміщені земельні ділянки, оскільки за змістом даного Закону надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Нормами Земельного кодексу України чітко встановлені підстави для відмови в наданні дозволу для розробки проекту землеустрою, які на думку Головного управління Держземагентства у Волинській області у даному випадку були відсутні.

Інші посилання позивача як на підставу для визнання незаконними даних наказів вважають такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. З врахуванням зазначеного просять в задоволенні позову прокурора відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних мотивів та підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частинами першою третьою статті 7 Закону України Про фермерське господарство від 19.06.2003 року № 973-IV (ОСОБА_3 № 973-IV) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України (ЗК України) від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проаналізувавши норми чинного законодавства які регламентують спірні правовідносини та докази зібрані в судовому засіданні суд вважає, що оспорюванні накази про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем прийнятті в межах наданих йому повноважень із дотриманням вимог чинного законодавства.

Позивач основними підставами незаконності наказів відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 вважає невідповідність поданої ним заяви Закону № 973-IV.

Однак, із таким твердженням позивача суд не погоджується виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було подано до Держземагентства заяву від 18.05.2014 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 87,2588 га в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Ладинської сільської ради (а.с. 59). До заяви ОСОБА_2 додано викопіювання із плану сільськогосподарських угідь, копію паспорту та картки фізичної особи-платника податків, копію трудової книжки, довідку про якісні характеристики земельних ділянок (а.с. 21-28).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 головним управлінням Держземагентства у Волинській області були видані накази від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ (кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0334, площа 17,1733 га), від 15.07.2014 року, № 3-205/15-14-СГ, (кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0336, площа 2,0129 га), №3-206/15-14-СГ, (кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0337, площа 36,0577га), №3-207/15-14-СГ, (кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0333, площа 4,4668 га), №3-208/15-14-СГ, (кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0328, площа 12,1317 га) (а.с.7-16), про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якими ОСОБА_2 були надані дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області (а.с. 54-58).

Подана заява повністю відповідає вимогам Закону № 973-IV і у ній вказані всі необхідні реквізити. До заяви долучено документи про досвід роботи ОСОБА_2 в сільському господарстві та відповідні графічні матеріали.

Нормами Закону № 973-IV не визначено підстав у яких випадках уповноваженим органом може бути відмовлено в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земель для ведення фермерського господарства. Такі підстави визначені ст.123 ЗК України.

Як встановлено частиною 3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Такі підстави при вирішення заяви ОСОБА_2 у відповідача були відсутні.

Що стосується посилання позивача як на підставу для визнання незаконними наказів відповідача на ту обставину, що в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 не обґрунтовано розміри вищевказаних ділянок з можливістю їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, перспектив діяльності фермерського господарства, підтвердження наявності сільськогосподарської техніки для її обробітку то суд їх не приймає виходячи із наступного.

Частиною першою статті 8 цього ж Закону № 973-IV визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Тобто, реєстрація фермерського господарства відбувається після оформлення необхідних документів на право власності та оренду земельної ділянки.

Законом не вимагається на стадії розробки землевпорядної документації наявності в заявника необхідної сільськогосподарської техніки і така перевірка не входить до компетенції відповідача.

Що стосується відсутності обґрунтування розмірів земельних ділянок та перспектив діяльності фермерського господарства, то суд зазначає, що позивачем у заяві було обґрунтовано й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах для створення фермерського господарства. Розміри земельних ділянок заявник визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства. При цьому окремого письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства ОСОБА_3 від заявника не вимагає і вони враховуючи специфіку діяльності господарства на цій стадії не можуть бути визначені.

Крім цього, суд зазначає, що підстави для відмови в розробці проекту землеустрою чітко визначені нормами ЗК України, що зазначені вище. Позивачем в судовому засіданні таких підстав наведено не було.

Також суд зазначає, що не зазначення у поданій заяві певних реквізитів чи даних при наявності у ній необхідної інформації для прийняття рішення субєктом владних повноважень в межах своєї компетенції є формальним порушенням та не тягне за собою визнання незаконним такого рішення, що прийняте за наслідками її розгляду. Для визнання незаконним рішення субєкта владних повноважень незаконним є невідповідність його нормам чинного законодавства, чого в даному випадку немає.

Суд вважає в даному випадку обґрунтованими посилання відповідача на те, що невідповідність поданої заяви вимогам ст.7 Закону № 973-IV не є підставою для відмови в наданніі дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не є обґрунтованими посилання позивача на норми ч.7 ст.7 Закону № 973-IV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, оскільки вказане має місце лише тоді коли в оренду громадянину надаються землі сільськогосподарського призначення, лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обовязок доказування того, що оскаржувані накази прийняті правомірно покладається на відповідача субєкта владних повноважень.

Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов висновку, що накази Головного управління Держземагентства у Волинській області від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ про надання дозволу на розробку проектів землеустрою прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, а тому в задоволенні адміністративного позову про визнання незаконними та скасування цих наказів слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України «Про фермерське господарство», Земельного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагентства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 22 липня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк