Справа № 495/2985/15-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/2985/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/2985/15-а

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

05.05.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії (а.с.2-4).

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 щодо порушення процедури розгляду клопотання ОСОБА_1 про безкоштовне надання земельної ділянки у власність для ведення садівництва в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області.

- зобовязати ОСОБА_2 винести на засідання чергової сесії, розглянути та прийняти рішення по клопотанню ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення садівництва в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області - орієнтовною площею не більше 0,12 га відповідно до чинного законодавства і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надала та її представник в судові засідання 22.05.2015 року та 13.07.2015 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач, в судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судове засідання не з'явився, але просив розглянути справу без його участі, строк розгляду справи, відповідно до ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з метою реалізації свого конституційного права на отримання земельної ділянки для ведення садівництва в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області звернувся із відповідним клопотанням до ОСОБА_2 (а.с.6-8).

Так, 20.10.2014 року відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами з метою отримання земельної ділянки для ведення садівництва в межах смт. Затока м.Білгород- Дністровський Одеської області - орієнтовною площею не більше 0,12 га.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 лист-відповідь №1919/01-29/5 від 11.11.2014 року на вищезазначене клопотання,в якому відповідач наголосив, що представництво при поданні клопотання до ОСОБА_2 селищної ради було оформлене з порушенням норм Цивільного кодексу України, тому залишилося без розгляду (а.с.11).

Позивач вважає, що відмова ОСОБА_2 від розгляду клопотання по суті є необгрунтованою, безпідставною та формальною. Відмова від розгляду клопотання є однією з форм бездіяльності органу місцевого самоврядування, а позиція ОСОБА_2 взагалі порушує його права та законні інтереси, гарантовані Конституцією та нормами чинного законодавства України.

Стаття 239 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Для представництва прав та законних інтересів ОСОБА_1 уклав договір доручення № 31/09/14-зд від 29.09.2014 року з ТОВ «Правозахисна група «Варта» (повірений ОСОБА_3) (а.с.13-14).

Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Таким чином, норма статті 244 є диспозитивною, а не імперативною, тобто такою, яка зобовязує вчинити дію - оформити довіреність в обовязковому порядку.

Окрім цього, треба зазначити, що клопотання, подане до ОСОБА_2 селищної ради, містить два підписи: повіреного ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що СР незаконно й безпідставно відмовила йому в розгляді клопотання та що дана позиція відповідача як органу місцевого самоврядування перешкодила в реалізації його права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності через не розгляд клопотання ОСОБА_1 по суті в порушення ст. 118 Земельного Кодексу України.

Земельним кодексом України визначено правові засади земельних відносин в Україні.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Нормами статті 3 цього ж кодексу визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Таким чином, правовідносини повязані з земельними відносинами регулюються у відповідності з нормами Конституції та Земельного кодексу України. Інші прийняті нормативно-правові акти не можуть їм суперечити.

Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ст.116 ЗК України).

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах. Для ведення садівництва надається земельна ділянка не більше 0,12 гектара.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання у власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, ОСОБА_2 є органом місцевого самоврядування, який має повноваження щодо надання у власність громадянам земельних ділянок комунальної власності в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області для всіх потреб, в тому числі для ведення садівництва.

Засади організації та діяльності та правового статусу органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування». Нормами статті 26 цього Закону визначено, що вирішення відповідно до закону з питань регулювання земельних відносин відбувається виключно на пленарних засіданнях сільської ради.

Таким чином, клопотання щодо надання у власність земельної власності із земель комунальної власності повинно розглядатися виключно на пленарному засіданні ОСОБА_2

Відповідно до наведених вище норм законодавства ОСОБА_4 і звернувся з клопотанням до ОСОБА_2 щодо отримання у власність (безоплатно) земельної ділянки комунальної власності (цільове призначення - для ведення садівництва орієнтовною площею до 0,12 га). При цьому, ОСОБА_4 додав до клопотання передбачені частиною 6 статті 118 ЗК України додатки, а саме: графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Отже, клопотання ОСОБА_4 повинно було розглянуто згідно з вимогами законодавства з прийняттям рішення про задоволення чи відмову в цьому на підставах, передбачених чинним законодавством.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено вичерпний перелік документів, що повинні додаватися до клопотання про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для особистого селянського господарства.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Таким чином, Конституція України та Земельний кодекс України мають вищу юридичну силу ніж нормативно-правові акти прийняті відповідно до них. Відповідно всі рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування повинні не суперечити вимогам Конституції України та Земельного кодексу України.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання в місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому нормами цієї статті визначено лише одну причину відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки - це невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до норм статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Таким чином, своїми діями Відповідач порушує згадану норму Конституції, що в свою чергу порушує права та законні інтереси позивача, гарантовані Конституцією України.

Згідно із ч.1 п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідності до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до cт.15 Закону України «Про звернення громадян», відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не взяв участі в судовому засіданні та не виконав, покладених на нього ст.71 КАС України, як на суб'єкта владних повноважень, обов'язків по наданню суду доказів правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з місцевого бюджету на користь позивача підлягає присудженню сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 14, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 81, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування»», ст.ст. 1, 2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-72, 87, 94, 105, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області щодо порушення процедури розгляду клопотання ОСОБА_1 про безкоштовне надання земельної ділянки у власність для ведення садівництва в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Зобовязати ОСОБА_2 селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області винести на засідання чергової сесії, розглянути та прийняти рішення по клопотанню ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення садівництва в межах смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області - орієнтовною площею не більше 0,12 га відповідно до чинного законодавства і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Присудити з місцевого бюджету Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (40007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко