Справа № 1664/10
Суддя: Мірошниченко М.В.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2010 р. справа № 2а-9964/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мірошниченка М.В.

суддів: Руденко М.А. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красота А.О.

за участю представників :

позивача: не зявився

відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту

інвалідів, м. Дніпропетровськ

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 09.12.2009р.

у справі № 2а-9964/09/0470

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту

інвалідів, м. Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_1 виробничо-комерційної фірми «Ракета»,

м. Дніпропетровськ

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році

ВСТАНОВИЛА:

Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів заявлено позов до ОСОБА_1 виробничо-комерційної фірми «Ракета»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 11918,37 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 467,46 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2009р. у справі № 2а-9964/09/0470 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції ґрунтується на приписах ст.ст. 17, 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та мотивована тим, що докази, які містяться в матеріалах справи, а саме: звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2008 рік за формою 10-ПІ, звіти про наявність вакансій за формою № 3-ПН протягом 2008 року, лист Ленінського районного центру зайнятості № 2157 від 25.08.2009р., Наказ «По кадрам»№ 21/1 від 10.06.2005р., тощо, свідчать по те, що відповідач не вчиняв правопорушення у сфері господарювання, тобто не порушував правил здійснення господарської діяльності в сфері соціального захисту прав та законних інтересів інвалідів, оскільки відсутня вина у тому, що на підприємстві у 2008 рік не було повністю виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів. Суд дійшов до висновку про те, що відповідачем добросовісно виконані всі вимоги чинного законодавства щодо вжиття заходів з організації працевлаштування інвалідів на підприємстві, а адміністративно-господарські санкції та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховані позивачем безпідставно.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подана апеляційна скарга, в якій вказані наступні обставини. Позивач, із посиланням на норми ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», зазначає, що відповідачем не був виконаний норматив робочих місць з працевлаштування інвалідів. Підприємство має самостійно здійснювати працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць. Підприємства щороку самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, сплачують відповідним відділенням фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій; при цьому, сплата зазначених адміністративно-господарських санкцій не ставиться законодавцем в залежність від того, чи вживав роботодавець необхідних, передбачених законодавством заходів, щодо працевлаштування інвалідів. Вважає висновок суду щодо виконань усіх належних заходів відповідачем, щодо виконання нормативу з працевлаштування інвалідів помилковим.

Просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2009р. у справі № 2а-9964/09/0470 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 виробничо-комерційна фірма «Ракета», відповідач у справі, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

В судове засідання 09.12.2010р. представники сторін не з'явилися. Про час, дату і місце судового розгляду справи сторони повідомлялись належним чином. На підставі ст. 196 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для цього.

Судовий розгляд справи фіксувався за допомогою журналу судового засідання.

За результатами судового розгляду справи в судовому засіданні 08.12.2010р. колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду апеляційної інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини справи, перевіривши їх доказами колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як випливає з матеріалів справи, згідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008р. (форма № 10 ПІ (річна), наданого відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2008р. склала 49 осіб; з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа. Фонд оплати праці штатних працівників за 2008р. складає 584,0 тис грн. Середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 11918,37 грн.

За розрахунком позивача, середньооблікова чисельність інвалідів, що повинні працювати на робочих місцях підприємства, створених відповідно 4-х відсоткового нормативу у 2008р. складає 2 особи-інваліда. У 2008р. середньооблікова чисельність інвалідів, що фактично працювали на підприємстві, склала - 1 особу. За невиконання встановленого нормативу робочих місць позивачем до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію, передбачену ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»у розмірі 11918,37 грн. Сума санкцій визначена позивачем як добуток середньої річної заробітної плати на даному підприємстві на середню річну кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами за 2008р., за формулою: 11918,37 грн. х 1 = 11918,37 грн. Окрім того, на вказану суму позивачем нарахована пеня у розмірі 467,46 грн. за період з 16.04.2009р. по 22.07.2009р. Зазначені суми відповідач не сплатив. У звязку з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності з ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.20 цього Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

В силу ст.238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.181 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обовязок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок їх працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у січні, квітні, липні-жовтні, грудні 2008р. подавав до центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлена інвалідність, що підтверджується листом Ленінського районного центру зайнятості № 1022 від 22.07.2009р. /а.с. 7/ та копією звітів за формою № 3-ПН /а.с. 33,34/.

Відповідно до наказу «По кадрам»від 10.06.2005р., відповідачем були створені робочі місця для інвалідів /а.с. 26/.

Згідно наказу № 52 від 02.10.2006р. /а.с. 27/ був прийнятий на посаду охоронника з 02.10.2006р. ОСОБА_2, який має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення /а.с. 31/. ОСОБА_2 відповідно до наказу 31.10.2008р. звільнений з 01.10.2008р. у звязку зі смертю.

Наказом від 01.09.2004р. № 47 була прийнята на посаду бухгалтера ОСОБА_3 з 01.09.2004р., яка має ІІ групу інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення /а.с. 32/. ОСОБА_3 відповідно до наказу № 23 від 31.05.2008р. звільнена за угодою сторін з 31.05.2008р.

З матеріалів справи не вбачається того, що відповідач безпідставно відмовляв у працевлаштуванні інвалідів.

Таким чином, слід вважати, що відповідач здійснював всі залежні від нього дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у звязку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Всупереч вимогам наведеної норми, позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В той же час відповідачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 198 п.1, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2009р. у справі № 2а-9964/09/0470 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 21.12.2010р.

Головуючий: М.В. Мірошниченко

Суддя: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко