Справа № 20097/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2010 р. справа № 2а-1178/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року по справі №2а-1178/10/0870 за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

в с т а н о в и л а:

Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 16.12.2009 року № на суму 1714,70 грн., як таке, що суперечить чинному законодавству України. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що висновки перевіряючи осіб про порушення вимог ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг»є безпідставними, у звязку з чим прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій є необґрунтованим. Крім цього, позивач вказував на те, що відповідачем проведено перевірку в порушення вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні»без достатніх на то підстав.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з»ясування обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що повноважними особами державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя 03 грудня 2009 року проведено позапланову виїзну перевірку господарської одиниці (кіоску), розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева, 6, з питань дотримання субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Проведеною перевіркою встановлені наступні порушення:

- не проведення розрахункових операцій через РРО на суму 24,8грн., що є порушенням п.1,2 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», №265/95 ВР;

- невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі зазначеній в денному звіті РРО, різниця становить 114,64грн., що є порушенням п.13 ст.3 Закону №265/95 ВР;

- порушення режиму попереднього програмування, що є порушенням п.11 ст.3 Закону №265/95 ВР;

- порушення порядку ведення обліку товару (не облікований товар на суму 466,25грн.), що є порушенням п.12 ст.3 Закону №265/95 ВР.

За наслідками перевірки складено акт від 03.12.2009р. №0409/08/27/23-, в якому зроблено висновки про порушення субєктом підприємницької діяльності вимог п.1, 2, 11, 12, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», на підставі якого прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 16.12.2009 № у розмірі 1714,70 грн.

Правомірність та обґрунтованість рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що штрафні санкції застосовано податковим органом в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, що визначені законами України та з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності проведення відповідачем перевірки з питань дотримання субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Статтею 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»врегульовано підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

У відповідності з частиною сьомою статті 11-1 (доповнено згідно з Законом N 2505-IV від 25.03.2005) позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Відповідно до вимог статті 11-2 цього Закону, посадові особи органу державної податкової служби, вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Наведеною нормою встановлено, що підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки є ненадання платнику податків цих документів або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті.

Як встановлено матеріалами справи, перевірка господарської одиниці (кіоску), розташованого у м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева,6, що належить Субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_1, здійснена уповноваженими на те службовцями ДПІ у Комінарському районі м. Запоріжжя, на підставі наказу керівника податкового органу про проведення позапланових перевірок від 30.11.2009р. №928, направлень №929/2307 від 03.12.2009р. та №930/2307 від 03.12.2009 (а.с.40-42).

Посилання позивача на відсутність у відповідача документів на проведення перевірки та на те, що позивач був позбавлений можливості ознайомитись зі змістом акту та його висновками колегією суддів не приймається до уваги виходячи з наступного.

Наведені наказ та направлення були предявлені позивачу, про що свідчить особистий підпис та дата позивача про отримання наданих документів (а.с.41-42).

Акт перевірки - службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та найманий працівник позивача були ознайомлені з актом перевірки від 03.12.2009 року № №0409/08/27/23-, що підтверджуються підписами останніх.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що перевірку господарської одиниці здійснено уповноваженими на те службовцями, та в межах повноважень контролюючого органу. Порушень чинного законодавства, які б вказували на неправомірність дій осіб, які проводили перевірку, не встановлено.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині визначення повноважень податкового органу щодо проведеної перевірки.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону №265/95 ВР в частині непроведення розрахункової операції через РРО на суму 24,8грн., невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, порушення попереднього програмування та порушення режиму попереднього програмування.

Вказані обставини підтверджуються актом перевірки та не заперечувались позивачем у судовому засіданні, яка зазначила, що сигарети та пиво були продані без застосування РРО та відносно цього товару не було здійснено попереднього програмування РРО. Невідповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО також не спростована позивачем у судовому засіданні і цей факт підтверджено актом перевірки, який підписано позивачем без зауважень.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправомірності застосування штрафних санкцій в цій частині оскарженого рішення.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо обґрунтованості застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку ведення обліку товару у розмірі 932,5грн.грн.

Суть цього порушення полягала в тому, що на думку податкового органу, у магазині здійснювалась торгівля товарами, які не були обліковані за місцем їх реалізації, а саме під час перевірки було встановлено знаходження не облікованих у встановленому порядку товарно-матеріальних цінностей на суму 466,25грн., що і стало підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ст..20 Закону №265/95 ВР. (466,25грн. х 2 = 932,50грн.).

З огляду на предмет спору, визначальними обставинами, для вирішення спірних правовідносин, є встановлення правомірності оскарженого рішення відповідача, а саме чи прийняте таке рішення на підставі та у спосіб, що передбачені законами України.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальною підставою для застосування фінансових санкцій, згідно ст..20 названого Закону, є встановлення контролюючим органом факту реалізації необлікованого товару.

Як вбачається з рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій його прийнято на підставі акту перевірки від 03.12.2009р., в якому зроблені висновки про порушення позивачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Між тим, Акт перевірки не містить в собі відомостей про те, що перевіряючими особами ДПІ встановлено факт реалізації необлікованого товару, а саме найменування цього товару, його кількість та ціна, за якою його було реалізовано. В акті відображено лише те, що встановлено порушення обліку товарів за місцем їх реалізації.

Таким чином відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що проведеною перевіркою встановлено саме факт реалізації необлікованого товару.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою, яка здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до ст..4 Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», спрощена система оподаткування обліку та звітності для субєктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір субєкта малого підприємництва. Форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення субєктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Згідно із ст..6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», облік товарних запасів фізичною особою субєктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для субєктів малого підприємництва. Обовязок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, визначена Інструкцією про прибутковий податок з громадян, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 21.04.1993р. №12, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.06.93р. за №64 (із змінами та доповненнями).

Книга обліку доходів і витрат не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Порядком ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1269 передбачено, що книга обліку доходів і витрат (далі книга) ведеться субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування субєктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі субєкти підприємницької діяльності).

Відповідно до п.5 Порядку субєктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості:

- порядковий номер запису;

- дата здійснення операції, повязаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом;

- сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника;

- сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг);ї

- сума виручки від продажу товарів (надання послуг) з підсумком за день.

Наказом Державної податкової адміністрації України № 599 від 29.10.1999 року «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі»(із наступними змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №752/4045, встановлено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком N 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 N 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за N 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий доход".

Таким чином, вищенаведеними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини у сфері малого підприємництва, не передбачено обовязок субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб вести облік товарів за місцем реалізації, на чому наполягав податковий орган, застосовуючи штрафні (фінансові) санкції до позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене рішення відповідача, в цій частині, прийнято не на підставі та не у спосіб, які передбачено Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»і не відповідає критеріям правомірності, які предявляються до рішень субєкта владних повноважень та які визначено ч.3 ст.2 КАС України.

Вказані обставини є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, в цій частині заявлених вимог, та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

ПоСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року по справі №2а-1178/10/0870 в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя від 16 грудня 2009 року №000243207 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 932,50грн скасувати та прийняти нову постанову.

Рішення ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя від 16 грудня 2009 року №000243207 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 932,50грн. визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року по справі №2а-1178/10/0870 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Постанову виготовлено у повному обсязі 18.11.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська