Справа № 11043/10
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-12/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги

ОСОБА_1, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірною відмови щодо проведення перерахунку та виплати пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська в якому просив, визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню і невиплаті пенсії не в повному обсязі передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закону №796) та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», зобовязати відповідача здійснити перерахунок державної та основної щомісячних пенсій у відповідності зі ст.ст. 50, 54 Закону №796 та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», починаючи з 01.01.2002 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2010 року позовні вимоги задоволено частково, зобовязано відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової та додаткової щомісячних пенсій позивачу у відповідності зі ст.ст. 50 та 54 Закону №796, починаючи з 22.05.2008 року по 28.01.2010 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України про Державний бюджет України на 2008 та 2009 роки та здійснити виплати нарахованих сум. Зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату державної пенсії починаючи з 22.05.2008 року по 28.01.2010 року, відповідно до Закону №796 з розрахунку розміру основної пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду, сторони подали апеляційні скарги, в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач в апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду, та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії визнаний інвалідом ІІІ групи.

Позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону № 796, однак відповідачем в проведенні такого перерахунку було відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії обчислено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №861 від 25.07.2001р. «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та №530 від 28 травня 2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин правильним та таким, що відповідає Закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах передбачених ст.ст. 50, 54 Закону 796.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, посилання відповідача на положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Оскільки, згідно з даними положеннями, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону №796.

Безпідставним є також посилання відповідача на відсутність коштів, для забезпечення виплати зазначених пенсій в таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог у звязку із пропуском строку звернення до суду, оскільки ч. 2 ст. 99 КАС України (яка діяла на момент винесення рішення) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції правильно застосував положення ч.1 ст. 100 КАС України (яка діяла на момент винесення рішення), відповідно до якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте, встановлюючи дату з якої відповідач повинен здійснити перерахунок пенсії позивачу, суд першої інстанції залишив поза увагою дату звернення позивача до суду за захистом порушених прав, а саме 23 листопада 2009 року.

Так, захисту підлягають порушені пенсійні права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з 23 листопада 2008 року, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суд та зазначити дату з якої необхідно здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу «23 листопада 2008 року».

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим йому була призначена державна пенсія відповідно до ст.54 Закону №796, а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 цього ж Закону.

Позивач в січні 2006 року звернувся до відповідача, де перебуває на обліку як пенсіонер, із заявою про нарахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст.50, 54 Закону №796, однак в проведенні такого було відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії обчислено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом №796, а не постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Що стосується кінцевої дати періоду за який необхідно здійснити перерахунок та виплату пенсії, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини постанови кінцеву дату, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, стали протиправні дії відповідача, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі, при нарахуванні ним позивачу - довічно державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, як особі, яка віднесена до 1 категорії та її виплати у розмірах менших, ніж передбачено ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказане свідчить про те, що даний вид пенсії позивачу призначено самим відповідачем довічно.

Крім того, Законом України №231-У від 05.10.2006р. "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтю 67 доповнено частиною третьою такого змісту: "У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму".

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Оскільки пенсія позивачу має визначитись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином перерахована пенсія повинна виплачуватись до зміни законодавчих норм, що регулюють призначення пенсії цього виду або до змін обставин які є підставою для призначення та виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але помилково визначив дату з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, та зазначив кінцеву дату, тому постанову суду в цій частині слід змінити. В іншій частині постанову суду необхідно залишити без змін, оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для її скасування, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2010 року змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини постанови в наступній редакції:

«Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної пенсії з розрахунку не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку не менше 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»починаючи з 23 листопада 2008 року».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 22 грудня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: С.В. Сафронова