Справа № 339/09-2010
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2010 р. справа № 2а-799/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Божко Л.А. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року у справі № 2а-799/09 за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративного правопорушення серії АЕ № 051376 від 27 вересня 2009 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 грн., а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга позивача мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, що призвело до винесення необґрунтованого та незаконного рішення.

ОСОБА_1 посилається на те, що його дії при проїзді регульованого світлофором перехрестя відповідають ПДР України. Також позивач не погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно незадоволення його клопотання про допит ОСОБА_3 в якості свідка.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі по тексту - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 вересня 2009 року відносно позивача інспектором ДПС БДПС м. Дніпропетровська молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого позивач, 27 вересня 2009 року о 16 год. 35 хв. В м. Дніпропетровську на пр. Правди, керуючи автомобілем «Фольксваген д/н НОМЕР_1, проїхав регульований пішохідний перехід на забороняючий сигнал світлофору, чим допустив порушення пункту п. 8.7.3 (е) ПДР України.

На підставі протоколу, 27 вересня 2009 року відповідачем було винесено постанову серії АЕ № 05137 в справі про адміністративне правопорушення та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 500 грн.

Правомірність та обґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в межах наданих повноважень, з урахуванням усіх істотних обставин справи, з додержанням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту порушення позивачем вимог п. 8.7.3 ПДР (е), як то зазначено в оскаржуваній постанові та протоколі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 27 вересня 2009 року позивачем зазначено, що він розпочав проїзд регульованої світлофором ділянки проспекту на зелений миготливий сигнал, а закінчив на жовтий сигнал світлофора.

Вказані обставини відповідачем не спростовані, і відповідно доказів того, що оскаржена постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не надано.

Отже, вказаний протокол про адміністративне правопорушення колегія суддів не може прийняти до уваги як належний доказ у справі.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем правопорушення, відповідачем, на якого в силу ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок доказування правомірності прийнятого рішення, не надано.

Крім цього, одним із критеріїв правомірності прийнятого рішення, які предявляються до рішень субєктів владних повноважень та які визначено ч.3 ст.2 КАС України є те, що рішення має бути прийнято обґрунтовано.

У своїй Постанові від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"(п.24) Пленум Верховного Суду України розяснив, що зміст постанови, у справі про адміністративне правопорушення, має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оскаржена постанова відповідача не містить в собі посилання на докази, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач не довів правомірність свого рішення винесення постанови серії АЕ № 051376 від 27 вересня 2009 року в справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та відмову в задоволенні позовних вимог, не знайшов свого підтвердження, в звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202 КАС України, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року у справі № 2а-799/09 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АЕ № 060612 від 31 січня 2010 року скасувати.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Я.В. Семененко