Справа № 826/12117/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Мазур А.С. та Кротюка О.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція»

до

третя особа

Державної фінансової інспекції України

Військова частина 3045 Національної гвардії України

про

визнання протиправною частини вимоги від 25.05.2015 №05-14/668,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції України від 25.05.2015 №05-14/668 в частині зобов’язання вчинити дії із відшкодування відокремленому підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» збитків в сумі 1 867 433,40 грн., внаслідок прийняття та оплати за договором завищеної вартості послуг охорони та оборони об’єктів відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», наданих військовою частиною 3045.

Позовні вимоги мотивовано необґрунтованістю вимоги контролюючого органу щодо зобов’язання позивача вчинити дії із стягнення з військової частини 3045 Національної гвардії України збитків за договором від 28.03.2013 №518, відсутністю вказаних контролюючим органом збитків і виконання військовою частиною умов договору із забезпечення охорони об’єкту позивача. Отже, на думку позивача, вимога Державної фінансової інспекції України, що викладена в абзаці 5 на сторінці 19 листа Державної фінансової інспекції України про усунення порушень від 25.05.2015 №05-14/668 підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що відповідна вимога про усунення порушень від 25.05.2015 №05-14/668 є правомірною, ґрунтується на висновках акту перевірки, проте безпосередньо не породжує для позивача права та обов’язки, а вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Третя особа під час судового розгляду справи підтримала позицію позивача у спірних правовідносинах і наголосила на повному виконанні військовою частиною своїх зобов’язань із забезпечення охорони та оборони ядерних установок і всіх об’єктів, що знаходяться на території відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція». За посиланням третьої особи, висновки відповідача в акті перевірці щодо завищення вартості наданих послуг є хибними, оскільки відповідна вартість послуг є розрахунковою і обґрунтованою.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.09.2013 по 31.01.2015

Перевіркою встановлено завищення вартості наданих послуг з організації охорони та оборони об’єктів відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» у розмірі 1 867 433,40 грн.

За наслідками ревізії складено акт від 09.04.2015 №05-21/61 та винесено вимогу про усунення порушень від 25.05.2015 №05-14/668.

Згідно абзацу 5 на сторінці 19 вимоги про усунення порушень від 25.05.2015 №05-14/668 Державна фінансова інспекція України для усунення виявлених порушень пропонує вжити заходи щодо стягнення з військової частини 3045 Національної гвардії України збитків у сумі 1 867 433,40 грн., що завдані внаслідок незаконного перерахування коштів за послуги з організації охорони та оборони об’єктів відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» або здійснити коригування вартості послуг, що будуть виконані відповідно до діючого договору у майбутньому на суму 1 867 433,40 грн.

Позивач не погоджуючись з цією частиною вимоги Державної фінансової інспекції України від 25.05.2015 №05-14/668 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно пункту 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України (далі - Положення), затверджену указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства.

Підпунктом 15 пункту 6 Положення визначено, що Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 №21-40а14, від 13.05.2014 №21-89а14, від 20.05.2014 №21-93а14, від 20.01.2015 №21-601а14.

Частина перша статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на те, що оскаржувані пункти рішення стосуються відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, в той час як вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги і не є обов'язковими до виконання, суд зазначає, що останні не несуть юридичного наслідків для позивача, а тому не порушують його прав та інтересів.

За таких обставин, враховуючи всі обставини в справі та приймаючи до уваги неодноразові рішення Верховного Суду України з цих питань, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені адміністративного позову.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини спірних правовідносин, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. – 487,20 грн.).

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Кротюк А.В.

Суддя Мазур А.С.

Повний текст постанови складено 24.07.2015