Справа № 2а-1870/4972/11
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2011-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/4972/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Вангородської Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумиєвромоноліт" до Державної податкової інспекції в місті Суми про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Сумиєвромоноліт», звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ в м. Суми в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення:

№/0/44785 від 06 червня 2011 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 116789,00 грн., в тому числі штрафні санкції 23358,00 грн. та сума основного платежу 93431,00 грн.;

№/0/44784 від 06 червня 2011 року про донарахування податку на прибуток в розмірі 186796,00 грн. в тому числі штрафні санкції 37359,00 грн. та сума основного платежу 149437,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що податковим органом було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 19323 грн. за 2010 рік у зв'язку з нібито не включенням підприємством до складу валових доходів послуг автопідіймача, наданих ФОП ОСОБА_2, однак позивач не погоджується з відповідачем, оскільки останній при зазначенні даних висновків щодо заниження валових доходів на суму безоплатно отриманих послуг взагалі не посилається на будь-які первинні документи, на підставі яких було зроблено висновок, що такі послуги взагалі отримувались.

Також відповідачем було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 27708 грн. за 2010 рік та донараховано основного платежу з податку на додану вартість в розмірі 22167 грн. у зв'язку з визнанням відповідачем операцій, що здійснювались між позивачем та TOB «Конард» безтоварною, однак вказані доводи відповідача є безпідставними, оскільки дані правовідносини не є безтоварними так як фактично відбулися та підтверджуються всією первинною документацією. Аналогічно відповідачем у зв'язку з визнанням операцій, що провадились між позивачем та TOB «Компанія «ОСОБА_3» безтоварними було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 67203 грн. за 2010 рік та донараховано основного платежу з податку на додану вартість в розмірі 53762 грн., однак і дані правовідносини фактично відбулися та підтверджуються всією первиною документацією.

Також відповідачем було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 24474 грн. за 2010 рік та донараховано основного платежу з податку на додану вартість в розмірі 17501 грн. у зв'язку із застосуванням «справедливої вартості» на оренду виробничих приміщень у ФОП ОСОБА_4 та TOB «БВК «Мостбуд», однак фактично посадові особи відповідача, які проводили перевірку, процедуру застосування звичайних цін не проводили, чим порушили п. 1 розділу XIX "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України, п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також відповідачем було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 3662 грн. за 2010 рік у зв'язку з нібито відсутністю доказів участі ОСОБА_5 у господарській діяльності позивача, вказані висновки акту зроблені всупереч п.2.1 Положення «Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затверджене наказом №88 Міністерства фінансів України 24.05.1995р., де зазначено, що підтвердженням здійснення господарських операцій є первинні бухгалтерські документи.

Такими бухгалтерськими документами в разі виконання робіт є акти виконаних робіт, на які саме і посилається відповідач в акті перевірки. Таким чином, висновки акту суперечать первинним документам, зазначеним в самому акті.

Окрім іншого, відповідачем було донараховано основного платежу з податку на прибуток в розмірі 7069 грн. за 2010 рік у зв'язку з виключенням зі складу валових витрат відсотків, сплачених банку за кредитним договором, однак вказаний кредит був отриманий у звязку з господарською діяльністю, а саме для сплати боргу за поставлений товар, у звязку з чим позиція відповідача є безпідставною.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову надав заперечення, в якому обґрунтовував свою позицію з посиланням на висновки акту перевірки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не зявився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 14 квітня 2011 року по 10 травня 2011 року відповідачем була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року.

За наслідками вказаної перевірки був складений акт №3180/235/35171962/40 від 17 травня 2011 року (т.1 а.с.14-50).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем були винесенні оскаржувані податкові-повідомлення-рішення, а саме:

від 06 червня 2011 року №/0/44784, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток, за основним платежем 149437 грн. та за штрафними санкціями 37359 грн. (т.1 а.с.51);

від 06 червня 2011 року №/0/44785, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість, за основним платежем 93431 грн. та за штрафними санкціями 23358 грн. (т.1 а.с.52).

Відповідач виносячи оскаржувані рішення відповідно до акту перевірки та заперечень наданих в судовому засіданні встановив декілька порушень позивачем норм податкового законодавства, а саме: було встановлено, що позивач за перевіряємий період отримував послуги автопідіймача, які надавались ФОП ОСОБА_2, на перевірку був наданий акт виконаних робіт від 12 серпня 2010 року №ОтЛА-000146 відповідно до якого, ФОП ОСОБА_2 надав послуги автопідіймача у кількості 94 одиниці по ціні 147,62 грн. на суму 13876 грн. 28 коп. В ході перевірки відповідачем було встановлено, що у позивача відсутні власні основні засоби, необхідні для здійснення розвантажувальних робіт. Також було встановлено, що позивач у перевіряємому періоді здійснював реалізацію електроустановочних товарів, кабельнопроводникову продукцію, перемикачі, вимикачі, розетки та інше. У серпні 2010 року позивач займався своєю звичайною господарською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, відповідач зробив висновок, що якщо у серпні 2010 року актуальним було використання автогідропідіймача, то постає питання про те, чому у інших періодах отримання відповідних послуг відсутнє, адже підприємством здійснювалися вантажні роботи постійно, вантажі отримувалися та реалізовувалися протягом всього періоду діяльності платника (т.1 а.с.18). Відповідно до даних висновків та з посиланням на те, що позивач у перевіряємому періоді отримував товари великої ваги та те, що склад від магазину знаходиться на відстані близько 150 метрів, відповідач зробив висновок, що позивач постійно одержував послуги автопідіймача, тому до складу валових доходів повинна бути включена сума у розмірі вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, а саме 152639,08 грн. (13876,28 грн. * 11 міс.).

Суд задовольняючи позовні вимоги позивача в даній частині, встановив, що в серпні 2010 року відповідно до акту здачі прийомки виконаних робіт №ОтЛА-000146 від 12 серпня 2010 року послуги надавались ФОП ОСОБА_6, а не ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.62). Відповідач, як вбачається з вищевикладених обставин, обґрунтовував свою позицією припущеннями, в той час як відповідно до акту прийому-передачі від 02 січня 2010 року, який був складений відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №0101/10-02 від 01 січня 2010 року, позивач разом з орендованими приміщеннями, меблями та оргтехнікою отримав в оренду штаблер гідравлічний (т.1 а.с.125-126). Відповідно до керівництва з експлуатації та обслуговування «Ручного гідравлічного штаблера серія MSE» він використовується для підйому та транспортування вантажу (т.2 а.с.91).

Вказаний акт прийому-передачі від 02 січня 2010 року надавався на перевірку, що не заперечував представник відповідача, однак останній не зміг пояснити у звязку з чим відповідач не взяв до уваги наявність в оренді у позивача вказаного обладнання. Інших доводів та доказів, окрім вказаних в акті припущень, представник відповідача суду не навів та не надав, у звязку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню.

Також в ході перевірки було встановлено, що позивач в перевіряємому періоді придбавав товар у ТОВ «Кондор» та ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_3», однак за вказаними договорами не було встановлено, що фактично товарно-матеріальні цінності поставлялись. Даний висновок відповідно до акту перевірки відповідач робить у звязку з тим, що вказані договори не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операції, місце знаходження майна, відсутності трудових ресурсів (вантажників), виробничих потужностей у позивача, у звязку з викладеним відповідач вбачав у вказаних договорах ознаки фіктивності (т.1 а.с.22-24).

Суд не погоджується з вищевикладеною позицією відповідача з нижче викладених підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 липня 2010 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Кондор» (продавець) був укладений договір поставки №0207/-01 відповідно до якого, продавець зобовязався передати у власність покупцю товар, асортимент, вартість та кількість якого визначається у специфікації, яка є додатком до вказаного договору.

Відповідно до розділу 3 вказаного договору, право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту прийому товару по видатковій накладній. Умови поставки: EXW м. Суми, вул. Машинобудівників, 4 у відповідності до ІНКОТЕРМС (склад продавця) (т.1 а.с.67).

Відповідно до договору поставки 2607/-02 від 26 липня 2010 року, укладеного між позивачем (продавець) та ТОВ «СПК «Мосбуд» (покупець), продавець зобовязався передати у власність покупцю товар, асортимент, вартість та кількість якого визначається у специфікації яка є додатком до вказаного договору. Відповідно до розділу 3 вказаного договору право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту прийому товару по видатковій накладній. Умови поставки: EXW м. Суми, вул. Машинобудівників, 4 у відповідності до ІНКОТЕРМС (склад продавця) (т.1 а.с.70).

Відповідно до видаткових накладних від 30 вересня 2010 року: №ОтКд-000347, ТОВ «Кондор» поставив позивачу арматуру сталеву 10 та 12 мм. та круг сталевий 8 мм. на загальну вартість 115702,64 грн. (в т.ч. ПДВ 19283,77 грн.); №ОтКд-000348, ТОВ «Кондор» поставив позивачу арматуру сталеву 10 мм. на загальну вартість 12467,23 грн. (в т.ч. ПДВ 2077,87 грн.); №ОтКд-000350, ТОВ «Кондор» поставив позивачу круг 36 мм. на загальну вартість 4830,44 грн. (в т.ч. ПДВ 805,07 грн.)

У цей же день, 30 вересня 2010 року, відповідно до пояснень представника позивача та видаткових накладних №СЄ-0930.11 від 30 вересня 2010 року та №СЄ-0930.13 від 30 вересня 2010 року, позивач після отримання товару реалізував весь придбаний товар у ТОВ «Кондор» своєму покупцю ТОВ «СПК «Мосбуд», місце реалізації: м. Суми, вул. Машинобудівників, 4 відповідно до умов вищевказаних договорів (т.1 а.с.74-75).

Також було встановлено, що 12 жовтня 2010 року між позивачем (покупець) та ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» (продавець) був уколений договір №2/10-12 відповідно до якого продавець зобовязався здійснити поставку та продати вентиляційне обладнання згідно додатку №1 до даного договору, а покупець зобовязався сплатити та прийняти товар на умовах даного договору.

Відповідно до розділу третього вказаного договору, товар повинен бути поставлений на склад продавця, місце поставки товару є склад продавця в м. Київ, який розташований за адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний, 119 (т.1 а.с.93-95).

В цей же день, 12 жовтня 2010 року, позивач (продавець) уклав договір №1210/01 з ТОВ «СПК «Мостобуд» (покупець) відповідно до якого, продавець зобовязався здійснити поставку та продати вентиляційне обладнання згідно додатку №1 до даного договору, а покупець зобовязався сплатити та прийняти товар на умовах даного договору. Відповідно до розділу три вказаного договору місце поставки товару є м. Київ, пр. Червонозоряний, 119 (т.1 а.с.84-86).

Відповідно до видаткової накладної №19081 від 13 грудня 2010 року, ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» на виконання умов договору №2/10-12 від 12 жовтня 2010 року здійснило поставку позивачу приточної устаноки Rosenberg AHU-S4016RWW з покриттям рекуператора, нагрівача канального прямокутного RB 160-127/60 та осевого вентилятора R315L IP44 на загальну суму 322575,00 грн. (в т.ч. ПДВ 53762,50 грн.) (т.1 а.с.81).

В цей же день, відповідно до видаткової накладної №СЄ-1213.05 від 13 грудня 2010 року, позивач здійснив перепродажу вищевказаного товару ТОВ «СПК «Мостобуд» на загальну суму 327413.00 грн. (в т.ч. ПДВ 54568.94 грн.), місце реалізації: м. Київ, пр. Червонозоряний, 119 (т.1 а.с.82).

Відповідач донараховуючи позивачу податкові зобовязання з ПДВ 22167 грн. та з податку на прибуток 27708 грн. по угоді позивача з ТОВ «Кондор» та донараховуючи позивачу податкові зобовязання з ПДВ 53762 грн. та з податку на прибуток 67203 грн. по угоді позивача з ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» свою позицію відповідно до акту перевірки обґрунтовував тим, що вказані вище угоди не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операції, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, основних фондів, складських приміщень і транспортних засобів у звязку з викладеним відповідач зазначає, що ним було встановлено, що ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_3» та ТОВ «Кондор» товароматеріальні цінності позивачу не поставляли (т.1 а.с.21).

Суд не погоджується з позицією відповідача, оскільки вона базується тільки на припущеннях та не містить жодних конкретних фактів та доказів, так відповідач зазначає, що вказані операції не могли відбутись з врахуванням реального часу їх здійснення, однак як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, весь придбаваємий товар одразу з майданчика постачальника перепродавався покупцям позивача після його отримання позивачем, у звязку з чим безпідставними є вимоги відповідача про наявність товарно-транспортних накладних на підтвердження отримання позивачем вищевказаного товару.

Висновки відповідача, щодо відсутності у постачальників трудових ресурсів, складських приміщень та інших підстав неможливості здійснити поставку вищевказаного товару, зроблені на підставі інформаційних довідок, які не враховують наявність оренди рухомого та нерухомого майна, як і не враховують працевлаштування працівників за сумісництвом.

Представник відповідача не зміг пояснити у звязку з чим не проводились зустрічні перевірки. Судом двічі оголошувалась перерва з метою надання відповідачем доказів на підтвердження своєї позиції.

З урахуванням вищевикладеного та визнання відповідачем факту декларування вищевказаними контрагентами позивача виниклих у спірних угодах податкових зобовязань та факту подальшого продажу придбаного товару, суд вважає, що позов в даній частині підлягає задоволенню.

Також в ході перевірки було встановлено, що позивач в перевіряємому періоді для здійснення фінансово-господарської діяльності орендував нежитлові приміщення (торгівельні, офісні, складські) згідно договорів, а саме:

1. відповідно договору №2512/09-01 від 25 грудня 2009 року, позивач орендував у ФОП ОСОБА_6 нежитлове приміщення загальною площею 126,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, пр. Шевченка, 21, з метою ведення торгівельної діяльності, орендна плата складала 13948 грн./міс. з розрахунку 110 грн./міс. за 1 кв.м. до суми орендної плати включені послуги прибирання приміщень, водопостачання, водовідведення, витрати на користування електричною енергією та телефонним звязком. Термін дій договору з 01 січня 2010 року до 31 грудня 2010 року включно (т.1 а.с.162). На перевірку позивачем були надані акти виконаних робіт, які складались та підписувались сторонами кожного місяця впродовж 2010 року;

2. відповідно до договору №0101/10-02 від 01 січня 2010 року, позивач орендував у ТОВ «БВК Мостбуд» нежитлове приміщення загальною площею 543,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Воровського, 20, орендна плата складає 22112 грн./міс., в тому числі за офісне приміщення 16250 грн./міс.(250 кв.м.) з розрахунку 54,17 грн./міс. за 1 кв.м. Термін дій договору до 31 грудня 2010 року. На перевірку позивачем були надані акти виконаних робіт, які складались та підписувались сторонами кожного місяця впродовж 2010 року.

Відповідач, донараховуючи позивачу податкові зобовязання з ПДВ в сумі 17501 грн. та з податку на прибуток 24471 грн. по вищевказаним договорам оренди, свою позицію відповідно до акту перевірки обґрунтовував з посиланням на термін «справедлива вартість», а саме відповідачем, під час проведення перевірки, був здійснений запит в управління майна комунальної власності Сумської міської ради, щодо вартості оренди приміщень в м. Суми. Згідно листа управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 28 квітня 2011 року №09-1277/01-10, середня орендна плата за 1 кв.м. нежитлового приміщення комунальної власності в районі пр. Шевченко м. Суми становить 50 грн./міс. та по вул. Воровського 25 грн./міс. На підставі вказаного листа відповідач робить висновок, що позивач зависив сплачену суму орендної плати за 1 кв.м. за приміщення по пр. Шевченко на 60 грн./міс. та за приміщення по вул. Воровського на 29,17 грн./міс.

Суд не погоджується з висновками відповідача, оскільки вказані висновки не містять жодного посилання на порушення позивачем конкретної норми матеріального права, окрім того, вищевказаний лист управління майна комунальної власності Сумської міської ради не може бути належним доказом, щодо встановлення вартості орендованих позивачем приміщень, оскільки управління майна комунальної власності визначає середню орендну плату за 1 кв.м нежитлового приміщення комунальної власності, тоді як приміщення які орендує позивач, відповідно до вищевказаних договорів оренди, є приватною власністю.

Представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити, чому ДПІ в м. Суми було прирівняно розміри середньої орендної плати за 1 кв.м нежитлового приміщення комунальної власності до приватної власності.

Також представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити, чому ДПІ в м. Суми не зверталося до інших державних органів, які могли б надати необхідну інформацію, щодо середньої орендної плати за 1 кв.м нежитлового приміщення приватної власності.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов в даній частині також підлягає задоволенню.

Також в ході перевірки було встановлено і інше порушення, а саме те, що в порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", позивачем завищено валові витрати у сумі 19307грн., в т.ч. за 2010 рік у сумі 19307 грн., в т.ч. за 2 квартал 2010 року - 5753грн., за 3 квартал 2010 року 7132 грн., за 4 квартал 2010 року 6422 грн. А саме: відповідно до наданої інформації позивачем під час перевірки було встановлено, що ТОВ "Сумиєвромоноліт" на підставі договору на виконання робіт №0504/10-03 від 05 квітня отримувало послуги по збірці щитів від ФОП ОСОБА_5 (т.2 а.с. 133), згідно актів виконаних робіт:

№ОМ-0713.01 від 07.07.10р., на суму 1339,15грн., збірка щитів;

№ОМ-0514.01 від 30.04.10р., на суму 204,56грн., збірка щитів УРП-2668 УХЛ;

№ОМ-0609.01 від 31.05.10р., на суму 5548,43грн., збірка щитів ЩО, ЩОА, ЩО1, ЩК1, т.ін.;

№ОМ-1006.01 від 22.09.10р., на суму 5792,62грн., збірка щитів УВР1, ПР1, т.ін.

№ОМ-1206.01 від 24.11.10р., на суму 3906грн., збірка щитів у кількості 16шт.;

№ОМ-1229.01 від 28.12.10р., на суму 2516,57грн., збірка щитів.

Відповідач зазначає, що як первинний бухгалтерський документ, акт виконаних робіт повинен містити конкретну номенклатуру наданих робіт, послуг з зазначенням їх тривалості. Дані послуги неправомірно віднесено до складу валових витрат тому що, крім загальних фраз, ніякої конкретної інформації, що могла б слугувати доказом фактичної участі ОСОБА_5 у господарській діяльності ТОВ "Сумиєвромоноліт" немає, а саме в наведених вище актах виконаних робіт не вказано тривалість (в годинах) даних послуг, скільки часу займає збірка щита, що не надає повної та достовірної інформації щодо наданих послуг, а відповідно і отриманих (включених до валових витрат) послуг, а також, де і з яких матеріалів виконувались зазначені вище послуги, а саме збірка різних видів щитів, ким надавалася технічна документація, креслення відповідних щитів.

Зазначена в актах інформація по наданим послугам в ході перевірки не знайшла підтвердження, тобто фактична участь ФОП ОСОБА_5 у веденні господарської діяльності була не доведено. Послуги, надані ФОП ОСОБА_5 у сумі 19307,33 грн. безпідставно віднесенні до складу валових витрат.

Суд погоджується з вищевикладеною позицією відповідача, а доводи позивача, щодо фактичності надання послуг ФОП ОСОБА_5 вважає недостатніми, оскільки для включення подібних послуг до складу валових витрат необхідні документи оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які зокрема підтверджують факт отримання таких послуг від іншої особи, а також підтвердження зв'язку понесених витрат із господарською діяльністю.

Відсутність у акті виконаних робіт інформації про конкретні послуги надані замовником та одиницю виміру, позбавляє можливість дійти висновку про фактичне надання послуг та їх зв'язок з використанням у господарській діяльності.

Також в ході перевірки було встановлено і інше порушення, а саме: п.5.1., пп 5.2.1, п.5.2, ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", позивачем безпідставно віднесено до валових витрат за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. витрати понесені у зв'язку з погашенням відсотків за користування кредитними коштами у сумі 55736 грн.

В ході перевірки встановлено, що платник користувався кредитними коштами наданими ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», згідно кредитного договору № 012/15-12/3124 від 29 січня 2010 року в сумі 328000 грн. під 14 % річних. Цільове призначення отриманого кредиту: погашення кредиту ТОВ «Контакт-Техно» по кредитному договору № 04-35 від 19 грудня 2007 року згідно угоди №1 про покладення на третю особу виконання грошових зобов'язань позички від 29 січня 2010 року (документ №1 від 29.01.2010р.) сума боргу 328 грн., в т.ч. загальний платіж 318300 грн. відсотки 9700 грн.

Отже відповідачем було встановлено, що кредит отриманий ТОВ «Сумиєвромоноліт» для погашення боргових зобов'язань ТОВ «Контакт-Техно» ніяким чином не пов'язаний з веденням господарської діяльності платника, тому витрати на погашення відсотків за цим кредитним договором не підлягають включенню до валових витрат на господарську діяльність.

Оспорюючи вищевказану позицію, позивач зазначив, що у нього перед ТОВ «Контакт-Техно» існувала кредиторська заборгованість, в той час як у ТОВ «Контакт-Техно» була кредиторська заборгованість перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» і саме з метою погашення своєї заборгованості перед ТОВ «Контакт-Техно» позивачем і було укладено кредитний договір №04-13 від 29 січня 2010 року.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, вважає позицію відповідача правомірною, оскільки саме під час проведення перевірки позивачем не надавалось доказів наявності заборгованості перед ТОВ «Контакт-Техно» та доказів, що вказаний кредит отримувався саме на погашення вказаної заборгованості. Навіть подаючи даний адміністративний позов позивач свою позицію аргументував у двох реченнях, без будь-яких посилань на первісну документацію та без зазначення конкретних доказів.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумиєвромоноліт" до Державної податкової інспекції в місті Суми про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0/44785 від 06 червня 2011 року в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0/44784 від 06 червня 2011 року в частині донарохування податку на прибуток в розмірі 173385 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем 138708 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 34677 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.М. Глазько

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Глазько

Повний текст постанови складений 14 листопада 2011 року