Справа № 19829/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2010 р. справа № 2а-90/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора Запорізького району Запорізької області

на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2008 року у справі № 2а-90/08 за позовом ОСОБА_1 до відділу земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області про зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відділ земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області видати довідку про правовий статус земельної ділянки площею 5,7393 га із зазначенням інформації щодо кадастрового номеру та цільового призначення (використання) землі «сільськогосподарського призначення (для ведення садівництва)»; зобовязати відділ земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області вчинити відповідні дії щодо складання на імя позивача державного акту на право власності на земельну ділянку площею 5,7393 га для сільськогосподарського призначення (ведення садівництва), дії щодо його державної реєстрації та вчинити інші дії, передбачені чинним законодавством щодо нього. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 5,7393 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, в якому цільове призначення земельної ділянки визначено як «для ведення фермерського господарства». Позивач вказував на те, що не має наміру створювати фермерське господарство, у звязку з чим виникла необхідність у внесення змін до державного Акту в частині цільового призначення земельної ділянки та замість цільового призначення земельної ділянки «для ведення фермерського господарства»зазначити «для ведення садівництва».

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2008 року позов задоволено, а саме визнано відмову відповідача вчинити дії щодо видачі довідки про правовий статус земельної ділянки, складання державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації незаконними; зобовязано відповідача видати довідку про правовий статус земельної ділянки із зазначенням цільового призначення (використання) землі «сільськогосподарського призначення (для ведення садівництва); зобовязано відповідача вчинити дії щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського призначення (ведення садівництва); зобовязано Запорізьку регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам»провести державну реєстрацію державного акту на право власності гр..ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,7393 га сільськогосподарського призначення (для ведення садівництва).

Не погодившись із вказаною постановою суду, прокурора Запорізького району Запорізької області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволення позову. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що суд першої інстанції фактично вирішив питання про зміну цільового призначення земельної ділянки, що не віднесено до компетенції суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка №:07:001:0151 площею 5,7393 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №269996, зареєстрованим 19.12.2007р. в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70.

Як вбачається з Акту на право приватної власності на землю, позивач набув право власності на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 09 жовтня 2007 року №997.

Згідно з Державним актом, цільове призначення (використання0 земельної ділянки зазначено як «для ведення фермерського господарства».

На своє звернення щодо внесення відомостей про правовий статус земельної ділянки із зазначенням цільового використання «для ведення садівництва», позивачка отримала відповідь від відділу Земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області від 28 липня 2008 року, в якій відповідач відмовив у наданні довідки про правовий статус земельної ділянки та оформленні державного акту з внесенням до нього відомостей про цільове використання земельної ділянки «для ведення садівництва». Відмова обґрунтована тим, що відповідно до Перехідних положень Земельного кодексу України забороняється зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відмова відповідача у внесенні змін щодо цільового використання земельної ділянки, стала підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внесення змін до Державного акту про цільове використання земельної ділянки «для ведення садівництва»фактично не змінює правовий статус цієї земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст..19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Отже, землі України поділені за цільовим призначення і відповідно відрізняються правовим режимом їх використання.

Відповідно до ст..22 ЗК України, яка діяла в редакції на час виникнення спірних правовідносин:

1. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

2. До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема,:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

Таким чином, вказаною нормою матеріального права визначено, що цільове використання громадянами сільськогосподарських земель може здійснюватись у вигляді: ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Правовий режим використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначено ст..ст.31-37 ЗК України.

Зокрема, ст..31 ЗК України визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

2. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Статтею 35 ЗК України передбачено, що

1. Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

2. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.

3. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

4. Землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об'єктами загального користування.

5. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

6. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Отже, із наведених норм матеріального права вбачається, що цільове використання сільськогосподарських земель у вигляді «ведення фермерського господарства», «садівництва»не є тотожнім і мають певні особливості як у землях, що надаються для використання так і у особах, які можуть ці земельні ділянки отримати у власність чи користування.

Відповідно до ст .116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Таким чином, лише органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади, в межах їх повноважень, можуть розпоряджуватися земельними ділянками.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та своїм рішенням, фактично змінив цільове використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, чим вийшов за межі своїх повноважень.

Не звернув суд уваги і на вимоги п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України відповідно до якого, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і вказані обставини є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. п.3 ч.1 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізького району Запорізької області - задовольнити.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 серпня 2008 року у справі № 2а-90/08 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 08.12.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк