Справа № 21362/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2010 р.справа № 2а-6964/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Нагорної Л.М. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-6964/10 за позовом ОСОБА_1 до УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2010 року у відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області та ГУМВС України в Дніпропетровській області шляхом зупинення дії оскаржуваних наказів до прийняття судом рішення по справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2010 р. про відмову у забезпеченні позову та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про забезпечення позову, і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду

На обґрунтування апеляційної скарги, позивач вказує на те, що суд посилаючись на ненадання на день розгляду клопотання про забезпечення позову копій оскаржуваних наказів, не урахував зміст поданої ним заяви про зміну позовних вимог, в якій ним зазначалося про те, що він не був ознайомлений із наказами, як того вимагає чинне законодавство України, про накази взнав випадково і надати їх до суду не має можливості. У зв'язку із чим ним двічі подавалися клопотання про забезпечення доказів, в яких заявлялося про витребування судом у відповідачів оскаржуваних ним наказів. Також, апеляційна скарга позивача мотивована безпідставністю висновків суду першої інстанції про те, що зупинення дії оскаржуваних наказів фактично відновить його правове становище, що існувало до прийняття цих наказів, та про відсутність небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі. За твердженням апелянта, незупинення дії оскаржуваних ним наказів дає відповідачам можливість використати ще більш суворі дисциплінарні стягнення щодо нього, а саме пониження в спеціальному званні на один ступінь, або звільнення з органів внутрішніх справ, що було пояснено його представником в судовому засіданні.

Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги позивача з підстав, наведених у скарзі, на наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача посилаючись на наведені в письмових запереченнях обставини, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Позивачем заявлено клопотання, в якому він просив суд першої інстанції вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваних наказів до прийняття судом рішення по справі, посилаючись що невжиття таких заходів може порушити його права на працю

Відмовляючи в задоволенні клопотання позивача, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі або неможливості здійснити захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, відмовляючи позивачеві в задоволенні клопотання суд першої інстанції посилався на те, що тим самим буде відновлено правове становище позивача, яке існувало до прийняття оскаржуваних ним наказів, тобто фактично буде ухвалене судове рішення про продовження службових відносин між позивачем та відповідачами з відповідними наслідками виконання службових обов'язків, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Аналізуючи, висновки суду першої інстанції колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, тому, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а і відповідачів по справі, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням певних видів забезпечення позову, які наведені у клопотанні позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки предметом спору у цій справі є накази субєкта владних повноважень (відповідача) з приводу проходження позивачем публічної служби, а позивачем фактично пропонується забезпечити його позов шляхом вирішення спірних правовідносин по суті, але ст.117 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено у такий спосіб забезпечення адміністративного позову.

Висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що була наведена в листі від 29 червня 2006 року № 01-2/59, і згідно якої зверталося увагу на судів на те, що забезпечуючи позов шляхом зупинення дії індивідуального правового акта про звільнення з посади, суд фактично поновлює позивача на посаді (вирішує позовну вимогу) на період розгляду справи, тобто продовжує трудові (службові) відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням трудових (службових) обов'язків, виплатою заробітної плати тощо, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів бере до уваги, що позивачем не зазначено з яких саме причин він дійшов до висновку щодо існування, без вжиття заходів забезпечення позову очевидної небезпеки заподіяння шкоди його права та інтересам. Посилання позивача на те, що незупинення дії оскаржуваних ним наказів дає відповідачам можливість використати ще більш суворі дисциплінарні стягнення щодо нього, а саме пониження в спеціальному званні на один ступінь, або звільнення з органів внутрішніх справ - не доводять існування такої небезпеки, оскільки ці дії випливають з владних повноважень відповідачів при певних умовах, визначених законом та підзаконими актами, будь-яких інших причин позивачем не зазначено.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем існування очевидної небезпеки без вжиття заходів забезпечення позову, заподіяння шкоди його правам та інтересам.

Таким чином, у звязку з відсутністю у ст.117 Кодексу адміністративного судочинства України наведеного у клопотанні позивача способу забезпечення позову, недоведеністю позивачем наявності умов для вжиття засобів забезпечення позову, а також з метою недопущення при вирішенні окремого процесуального питання вирішувати спір у цій справі по суті без повного дослідження усіх обставин у справі відповідно до прописаних в КАСУ процедур, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку та прийняв рішення з урахуванням всіх обставин у справі, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 117, 118 , п.1 ч.1 ст.199, ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2010 року залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженю не підлягає бо не перешкоджає подальшому провадженю у справі.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено на протязі пяти днів

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров