Справа № 6197/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2010 р. справа № 2а-115/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Католікяна М.О. Панченко О.М.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2010 року у справі №2а-115/10 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії по нарахуванню недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області (далі відповідач) та просила визнати бездіяльність відповідача неправомірною, зобовязати відповідача вчинити дії по нарахуванню та виплаті щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період 2006-2009 роки.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України м. Павлограді Дніпропетровської області задоволено частково; визнано бездіяльність відповідача протиправною, зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу згідно ч. 1 ст. 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 07.12.2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01.01.2009 року по 07.12.2009 року з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період, в розмірі 1195,11 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась 1937 року та є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195-ІV від 18 листопада 2004 року, та має статус «дитини війни», що підтверджується посвідченням (а.с.6)

Згідно ст.6 Закону №2195-ІV (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 вересня 2006 року.

Вирішуючи позовні вимоги щодо підвищення пенсії позивачу у 2006 році, колегія суддів виходить з наступного.

Дію ст. 6 Закону України №2195-ІV було зупинено на 2006 рік відповідно п.17 ст. 77 Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік»від 20.12.2005 року №3235-ІV (надалі по тексу Закон України №3235-ІV).

Проте, законом України від 22.03.2006 року №3367- ІV «Про внесення змін до Закону України №3235-ІV було внесено зміни та виключено п. 17 ст.77 зазначеного Закону.

Ці зміни набули законної сили 02.04.2006 року та було відновлено ст. 6 Закону України №2195-ІV.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України №3235-ІV зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Але, Кабінет Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії «дітям війни», що у свою чергу виключає можливість збільшення пенсії «дітям війни».

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивачки, які стосуються вимог про здійснення перерахунку та виплати надбавки до пенсії у 2006 році задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Щодо вимог позивача стосовно виплати за 2007 рік, колегія суддів виходила з наступного.

Дію ст. 6 Закону на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік»(з урахуванням положень п. 12 ст. 71 нього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, відновлено дію ст. 6 закону України №2195-ІV.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону України від 19.12.2006 №489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 жовтня - 411 гривень.

У відповідності до частини 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Відносно вимог по виплатам за 2008 рік, колегія суддів виходила з того, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України №2195-ІV викладено в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Підстави для підвищення пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року - були відсутні, оскільки позивачу пенсія виплачувалася у збільшеному розмірі у січні - березні 2008 року на 47 грн., щомісячно (10% від 470 грн. - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), а в квітні на 48,10 грн., тому позовні вимоги за цей період - не підлягають задоволенню.

Проте, Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" N 107-VI від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №2195-ІV в новій редакції. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України №2195-ІV.

Статтею 58 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн.

Підлягають також задоволенню і вимоги позивача щодо підвищення пенсії за 2009 рік, оскільки дія ст. 6 Закону України №2195-ІV на 2009 рік призупинена не була.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік»№835-VI від 26.12.2008 року встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, тобто у розмірі 498,00 грн.

У відповідності до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивач звернувся до суду з пропуском річного строку.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмовити в задоволенні позовних вимог з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 06 грудня 2008 року за пропуском строку.

Проте, суд першої інстанції невірно визначив розмір недоплаченого підвищення до пенсії, в той час як цей обовязок входить до компетенції Управління Пенсійного фонду України. При цьому суд не врахував, те, що з огляду на положення ст. 21,105,162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії. Адміністративний суд повинен визнавати дії субєктів владних повноважень незаконними і зобовязувати відповідачів провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Отже, поновивши права позивача на отримання належної доплати до пенсії способом, який не відповідає вимогам процесуального закону, суд першої інстанції тим самим допустив помилку, яка призвела до неправильного вирішення даного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої суду першої інстанції, в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачене підвищення до основної пенсії в розмірі 1195,11 грн. необхідно змінити.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 2 ст. 198, п.1 ст. 201, ст. 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2010 року у справі №2а-115/10 в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачене підвищення до основної пенсії в розмірі 1195,11 грн. змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суму заборгованості по сплаті такого підвищення у розмірі 1195,11 грн.

В іншій частині постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2010 року у справі №2а-115/10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Л.А. Божко

Судді: О.М. Панченко

ОСОБА_2