Справа № 17904/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. справа № 2а-24/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Запорізькій області

на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень неправомірною та визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просила суд зобовязати Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області видати їй розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення; визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми; зобовязати Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області видати ОСОБА_1 державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми. Посилалася на те, що відповідач необґрунтовано відмови їй у виділенні їй земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва із земель запасу Новокостянтинівської сільської ради.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено. Зобовязано Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області видати розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення. Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми. Зобовязано Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області видати ОСОБА_1 державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми.

Не погодившись з даною постановою, прокурор Приазовського району Запорізької області, в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Запорізькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико-культурного призначення. А тому, зміна цільового призначення земель не відноситься до компетенції Приазовського районного суду Запорізької області. Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, всупереч вимогам КАС України, розглянув питання щодо визнання за позивачкою права власності на оспорювань земельну ділянку, оскільки дане питання має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.11.2006р. ОСОБА_1 звернулася до голови Приазовської районної державної адміністрації з заявою про затвердження проекту відводу земельної ділянки на території Новокостянтинівської сільської ради ( а.с.4).

Згідно відповіді першого заступника голови Приазовської районної державної адміністрації від 23.01.2007 р., позивачу відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1, розташована у прибережній захисній смузі лиману і може належати громадянам тільки на умовах оренди ( а.с.5, 11).

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відповідач у судовому засіданні визнав позов, отже, Приазовська районна державна адміністрація відмовила у виділенні земельної ділянки позивачу протиправно.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно ч.2 ст.60 вищевказаного Кодексу прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

Відповідно до ч.4 ст. 59 Земельного кодексу України г ромадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував вищевказані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Більш того, вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобовязання відповідача видати їй розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відсутні докази звернення ОСОБА_1 до відповідача саме з заявою про зміну цільового призначення земельної ділянки, нею не заявлялось вимог щодо оскарження дій чи бездіяльності Приазовської районної державної адміністрації щодо вирішення питання, повязаного саме зі зміною цільового призначення земельної ділянки. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині та прийняття рішення щодо зобовязання Приазовської районної державної адміністрації видавати розпорядження щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Окрім того, вирішуючи спірні правовідносини між сторонами щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та зобовязання відповідача видати на її імя Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що спір в цій частині позовних вимог є справою адміністративної юрисдикції.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: субєктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спірних правовідносин.

З позовних вимог, які є предметом позову, не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, спірні правовідносини виникли з приводу спору про право, а саме про право позивача на земельну ділянку для ведення садівництва.

Наявність спору про цивільне право унеможливлює розгляд спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, частиною 3 ст.105 КАС України, редакція якої діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції та частиною 4 ст.105 КАС України, яка є чинною на теперішній час, визначено зміст позовних вимог, які може містити адміністративний позов. Відповідно до названих норм процесуального права, вимоги щодо визнання права власності, не можуть бути заявлені в адміністративному позові.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, спірні правовідносини, які склалися між сторонами мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України.

За таких обставин, розгляд справи судом першої інстанції, в частині заявлених вимог щодо визнання права, на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою передбачені межі компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, провадження у справі, у частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку, підлягає закриттю.

Вказані обставини є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови по суті заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись.п.1 ч.1 ст.157, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 203, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Приазовського району Запорізької області - задовольнити.

Постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі, у частині заявлених вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми та в частині зобовязання Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видати ОСОБА_1 державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,12 га згідно схеми закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобовязання Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видати їй розпорядження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,12 га згідно схеми з категорії земель водного фонду в категорію землі сільськогосподарського призначення відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Л.А. Божко