Справа № 20226/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2010 р.справа № 2а-2037/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Повного товариства «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року по справі №2а-2037/10/0870

за позовом Повного товариства «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а:

Повне товариство «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсними податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 14.10.2009 року №/0, від 21.12.2009 року №/1, від 25.02.2011 року №/2, від 02.04.2010 року №/3 про визначення податкового зобовязання з податку зз доходів фізичних осіб в розмірі 107 091,81 грн., у тому числі основний платіж 35 697,27 грн., штрафні санкції 71 394,54 грн.. В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку повного товариства «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої прийняті податкові повідомлення рішення, якими позивачу була визначена сума податкових зобовязань за платежем податок з доходів фізичних осіб та фінансові санкції з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 107 091,81 грн., у тому числі основний платіж 35 697,27 грн., штрафні санкції 71 394,54 грн. Вважає, що зазначені податкові повідомлення рішення незаконними, оскільки товариство не являється податковим агентом, а відтак не зобовязане нараховувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року у задоволенні позову Повного товариства «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 15.09.2009 року по 28.09.2009 року працівниками ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами вказаної перевірки складено акт №176/22-18/19278376 від 05.10.2009 року, в якому, зокрема, зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.1.15 ст.1, пп.8.1.1 п. 8.1 ст.8 п.12.1 та 12.3 ст.12. п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 35 697,27 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що у перевіряємому періоду товариство надавало кошти у вигляді позики на умовах фінансового кредиту на підставі договорів про надання ломбардом фінансового кредиту, під час якого обовязковим для Позичальників є також укладання договору закладу майна до ломбарду. Перевіркою первинних документів встановлено, що ломбард під час закінчення строку дії позики у разі невиконання боржником (позичальником) своїх обовязків проводив реалізацію предметів застава, а саме: золотих виробів та лому із дорогоцінних металів, а також побутової техніки та інших товарно-матеріальних цінностей. В акті перевірки зазначено про те, що відповідно до картки рахунку 68.6 (розрахунки із скарбницею), а також виписок з банківського рахунку за період з 01.07.2007р. по 31.03.2009р. від Державної скарбниці підприємством отримано грошові кошти за реалізовані предмети застави (золоті вироби та лом дорогоцінних металів) на загальну суму 228 519,25грн (без ПДВ), за даними бухгалтерських документів, картки рахунку 36 (розрахунки з покупцями) за період з 01.07.2007р. по 31.03.2009р. підприємством було отримано 9 462,56грн. за реалізацію товарно-матеріальних цінностей, які є предметом застави. Таким чином, було встановлено, що податок з доходів фізичних осіб з оподатковуваного доходу фізичних осіб (237 981,81грн.) у сумі 35 697,27грн. ПТ «Славутич-Ломбард»ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»у вищевказаних випадках не нараховувався, не утримувався і не перераховувався до бюджету.

За результатами перевірки та складеного акту ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 14.10.2009 року позивачу була визначена сума податкових зобовязань за платежем податок з доходів фізичних осіб та фінансові санкції з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 107 091,81 грн., у тому числі основний платіж 35 697,27 грн., штрафні санкції 71 394,54 грн.

За наслідками адміністративного оскарження скарги позивача були залишені без задоволення, а податкове повідомлення рішення без змін, та відповідно ДПІ були прийняті податкові повідомлення рішення від 21.12.2009 року №/1, від 25.02.2011 року №/2, від 02.04.2010 року №/3.

Правомірність та обґрунтованість рішень відповідача про визначення податкових зобовязань та застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, у межах наданих повноважень, проведено перевірку та на підставі і спосіб, що передбачені законами України, прийнято рішення про визначення податкових зобовязань.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»дохід це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

За змістом пп. 4.3.23 п. 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" сума позики становить дохід фізичної особи, яка її одержує, але до настання визначеного договором строку її повернення ця сума не є обєктом оподаткування. Лише в разі невиконання фізичною особою забезпеченого заставою зобов'язання та реалізації заставленого майна виникає об'єкт оподаткування у вигляді суми коштів, отриманих у позику і не повернутих у встановлений договором строк. При цьому також може виникнути об'єкт оподаткування (дохід) у вигляді грошової суми, що перевищує розмір забезпечених заставою вимог заставодержателя (ломбарду) та підлягає поверненню заставодавцю, оскільки ця сума фактично знаходиться в ломбарді під час одержання ним коштів від реалізації заставленого майна.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що згідно з Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" - сума позики є доходом фізичної особи, яка її одержує, але до визначеного договором терміну (до її повернення) вона не є об'єктом оподаткування.

У разі невиконання фізичною особою зобов'язання, забезпеченого заставою, тобто після закінчення терміну дії договору, у такої фізичної особи виникає об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб у вигляді суми коштів, отриманих у позику та не повернутих у встановлений договором строк.

Згідно з п. 1.15 ст. 1 Закону № 889-IV податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати і сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік і подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що позивач, враховуючи специфіку його діяльності, є податковим агентом в розумінні названої норми матеріального права.

Так, статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що ломбард - ломбард це фінансова установа, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, у тому числі й надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту.

Згідно із ст. 575 ЦКУ у ломбардів позика під заставу є закладом, який передається заставодавцем лише у володіння заставодержателя (ломбарда - позикодавця), а за самим заставодавцем зберігається право користування і розпорядження предметами застави (ст. 586 ЦКУ), тобто власник закладених речей не втрачає права власності на них. Крім того, згідно із ст. 589 ЦКУ заставодержатель у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, додатково набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Тобто, ломбард як протягом дії договору застави (закладу), так і після його закінчення, не є власником закладених речей. Він тільки має право володіти закладеними речами протягом дії договору застави, а при не викупі таких речей (невиконанні договору заставодавцем) лише набуває право їх реалізувати та за рахунок одержаної від продажу суми задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором, та покрити свої витрати, пов'язані з невиконанням заставодавцем договору.

Таким чином, коли ломбардом реалізовано заставлене майно, в нього наявні гроші заставодавця платника податку, в якого у звітному періоді (місяці реалізації) виник оподатковуваний дохід у звязку з невиконанням договору позики у вигляді обумовленої договором суми позики. Саме у цей час із суми неповернутої позики ломбард, як податковий агент, на підставі пункту 1.15 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»має нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб, у порядку, визначено ст..8 вказаного Закону.

Тобто, під час виплати грошових коштів за договором позики (при наданні позики) ломбарди як податкові агенти виконують функції лише в частині нарахування та виплати зазначених доходів (наданої позики).

У разі невиконання фізичною особою зобов'язання, забезпеченого заставою, після закінчення терміну дії договору та виникнення у фізичної особи об'єкта оподаткування ломбард як податковий агент на підставі п.1.15 ст. 1 та п.12.1 ст. 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" має виконати інші свої функції, а саме: нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб у порядку, визначеному ст. 8 цього Закону за ставкою п. 7.1 ст. 7 цього Закону.

Отже, оскільки Повне товариство «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.»виплачувало доход фізичним особам, який визначається у сумах неповернутих позик, то в силу наведених норм матеріального права товариство є податковим агентом та відповідно повинно утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовані обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а стосуються особистого тлумачення позивачем норм матеріального права, які визначають обєкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб та осіб, відповідальних за нарахування, утримання і сплату цього податку до бюджету.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Повного товариства «Славутич Ломбард ОСОБА_1, ОСОБА_2П.» залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року по справі №2а-2037/10/0870 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбачено ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 01.10.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Судді: І.Ю. Добродняк

ОСОБА_3