Справа № 818/1324/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 р.Справа № 818/1324/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. по справі №818/1324/15

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області, Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Державного реєстратора Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, Державного реєстратора Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправним та скасувати:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 23.12.2014 року №18248097 щодо реєстрації спільної часткової власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 17.11.2014 року №592/2470/14-ц;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.01.2015 року №18541384 щодо реєстрації спільної часткової власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серія та номер 27, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог вказує, що державна реєстрація права власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 здійснена на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2014 року у справі №592/2470/14-ц. Разом з тим, вказане судове рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.12.2014 року відкрито апеляційне провадження у справі, проведено підготовку та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції. На підставі викладеного, позивач вражає, що оскілки відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації права власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, то оскаржувані рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень державного реєстратора.

Відповідачі - Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції та Державний реєстратор Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_3, надали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість рішення суду, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та його уповноваженого представника.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23.12.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_3 прийнято рішення №18248097 про державну реєстрацію права спільної часткової власності (частки відповідно до рішення суду 3/4 та 1/4) на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, за суб'єктами: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.23).

Як підставу для проведення державної реєстрації подано копію рішення Ковпаківського районного суду від 17.11.2014 року у справі №592/2470/14-ц за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток в квартирі, визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом, припинення права на частку у спільному майні (а.с.67-69).

Так, вказаним рішенням суду встановлено факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виданого Управлінням комунальної власності і приватизації Сумського міськвиконкому 04 жовтня 1993 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6; визнано, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та належала ОСОБА_6 на праві власності, в рівних частках - по 1/4 частині, кожному; визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/4 частині, кожній; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 13 липня 2013 року; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_143 525 грн., грошової компенсації ринкової вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_1; припинено право власності ОСОБА_1 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1

Також, 06.01.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 прийнято рішення №18541384 про державну реєстрацію права спільної часткової власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, за суб'єктами: ОСОБА_4 (а.с.62).

Вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) прийнято у зв'язку із укладенням між ОСОБА_5 (дарувателька) та ОСОБА_4 (обдаровувана) договору дарування 1/4 частини квартири серія та номер 27, виданого 06.01.2015 року (а.с. 34).

Позивач, не погоджуючись із вказаними рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державну реєстрацію було здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, то рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 23.12.2014 року №18248097 щодо реєстрації спільної часткової власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 є законним. Крім того, оскільки станом на день прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18541384, а саме на 06.01.2015 року, за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було офіційно зареєстровано право спільної часткової власності на 3/4 та на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, у відповідача не було законних підстав для відмови у проведенні такої реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У своїй діяльності, при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор керується Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N868 від 17.10.2013 р.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 4 вищенаведеного Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, у тому числі право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається частиною 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2)свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Виходячи із вищезазначених положень, колегія суддів дійшла висновку, що законодавцем чітко визначено, що одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є відповідне рішення суду, яка набрало законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як було встановлено під час розгляду справи, як підставу для проведення державної реєстрації права спільної часткової власності (частки відповідно до рішення суду 3/4 та 1/4) на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, за суб'єктами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, представником заявників до заяви, зокрема, подано копію рішення Ковпаківського районного суду від 17.11.2014 року у справі №592/2470/14-ц, яке є правовстановлюючим документом, та інші необхідні для проведення державної реєстрації права власності документи.

Відповідно до відмітки суду, рішення набрало законної сили 17.12.2014 року (а.с.69).

Тобто станом на дату подання третьою особою заяви про реєстрацію права власності та винесення рішення про державну реєстрації права власності на нерухоме майно (23.12.2014 року) рішення суду було таким, що набрало законної сили, а тому воно є належною підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Враховуючи наведене, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача встановлених законом правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності на вищезазначений житловий будинок.

Згідно п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення), у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у заявників (ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) на час звернення із відповідною заявою усіх необхідних документів що посвідчують право власності на відповідну частку вказаної вище квартири, у зв'язку з чим, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 23.12.2014 року №18248097.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.01.2015 року №18541384 щодо реєстрації спільної часткової власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серія та номер 27, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 вищенаведеного Закону встановлено, нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

В даному випадку оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) прийнято приватним нотаріусом як спеціальним суб'єктом державної реєстрації; приватний нотаріус є в даному випадку суб'єктом делегованих повноважень, і його рішення, дії чи бездіяльність з виконання вказаних повноважень є предметом розгляду адміністративного судочинства.

Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії (ч.9 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень").

Згідно положень ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі заяви третьої особи (ОСОБА_4) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 06.01.2015 року за реєстраційним номером 9728956, разом із доданими до неї документами. Правовою підставою для прийняття вказаного рішення, слугував факт укладенням між ОСОБА_5 (дарувателька) та ОСОБА_4 (обдаровувана) договору дарування 1/4 частини квартири серія та номер 27, виданого 06.01.2015 року (а.с.34-63).

Згідно з пунктом 1.2 договору дарування відчужувана 1/4 частини квартири, що дарується, належить дарувательниці на праві спільної часткової власності, що підтверджується рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2014 року №592/2470/14-ц, виданого 17 листопада 2014 року Ковпаківським районним судом міста Суми, зареєстрованого 23.12.2014 року Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 (а.с.34-35).

Згідно положень ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України, яка визначає момент набуття права власності за договором, встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, а ч. 3 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закріплено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 06.01.2015 року слідує, що за ОСОБА_4 23.12.2014 року зареєстровано право спільної часткової власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1, а також за ОСОБА_5 - на 1/4 частини цієї ж квартири на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2014 року №592/2470/14-ц (а.с.54-58,63).

Відтак, про офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно у ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є сторонами договору дарування 1/4 частини квартири, свідчать відповідні записи, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, станом на день прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18541384 (06.01.2015 року), за вказаними вище особами було офіційно зареєстровано право спільної часткової власності на 3/4 та на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у приватного нотаріуса ОСОБА_2 правових підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.01.2015 року №18541384.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо незаконності проведення державної реєстрації через оскарження позивачем в апеляційному порядку рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2014 року №592/2470/14-ц, оскільки на момент проведення державної реєстрації рішення суду не було таким, що набрало законної сили, про що свідчить відповідна відмітка суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності оскаржуваних рішень.

Натомість, відповідачі, будучі суб'єктами владних повноважень та заперечуючи проти позову, довели правовірність та обґрунтованість винесення спірних рішень, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувані рішення відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 року по справі №818/1324/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. по справі №818/1324/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений 21.07.2015 р.