Справа № К/9991/8459/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м. Київ К/9991/8459/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Кочана В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на по-станову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до управління Міністерства внутрішніх справ в Луганській області, третя особа Артемівський районний відділ Луганського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року представник позивача звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що позивач проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського районного відділу Луганського міського управління управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області. У червні 2010 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та у липні 2010 року звільнено за порушення дисципліни.

Після зміни позовних вимог просив суд скасувати пункт 4 наказу начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області «Про покарання окремих працівників УМВСУ» від 18 червня 2010 року №667 та наказ від 02 липня 2010 року №292 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, поновити на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського районного відділу Луганського міського управління управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також просив поновити строк звернення до суду, у обґрунтування поважності причин пропуску якого зазначав, що строк пропущено у зв'язку із внесенням змін у законодавство, яким визначено строки звернення до суду у справах щодо звільнення громадян з публічної служби.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року, залишеною без зміну ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що звільнення відбулось без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому наказ про звільнення є необґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Артемівського районного відділу Луганського міського управління управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області.

15 червня 2010 року затверджено висновок службового розслідування за фактом смерті у приміщенні МВМ-2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління громадянина ОСОБА_6, відповідно до якого в діях позивача виявлено несумлінне ставлення до виконання службових обов'язків, грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та ігнорування вказівки Міністерства внутрішніх справ України №4127/АН-2001, що виразилось у доставленні громадянина ОСОБА_6, який мав явні тілесні ушкодження, до службового приміщення МВМ-2 А Артемівського районного відділу Луганського міського управління без проведення його обов'язкового огляду лікарями швидкої медичної допомоги та отримання висновку щодо можливості утримання в органах внутрішніх справ, а також порушення вимог пункту 3.3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 березня 2010 року №90, що виразилось у безпідставному утриманні зазначеної особи у приміщенні органів внутрішніх справ понад установлений законодавством термін, самоусуненні від фіксації обставин скоєного ОСОБА_6 правопорушення та складання документів з його затримання, внаслідок чого у службовому приміщенні органів внутрішніх справ наслала смерть доставленого ОСОБА_6

Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 18 червня 2010 року №667 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 02 липня 2010 року №292 о/с ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни).

01 липня 2010 року було проведено атестацію ОСОБА_5 й відповідно до атестаційного листа йому повідомлено про підстави звільнення з військової служби. З висновком та рішенням атестаційної комісії позивач погодився, про що свідчить його підпис і зазначив про свою згоду зі звільненням та підставами такого звільнення.

Судами також встановлено, що постановою старшого слідчого прокуратури Артемівського району міста Луганська від 20 серпня 2010 року в порушенні кримінальної справи щодо позивача відмовлено у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 135 Кримінального кодексу України (завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов'язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки).

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем вчинено дії, які не сумісні з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, тому у відповідача були підстави для його звільнення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до пункту 8 вказівки Міністерства внутрішніх справ України від 30 травня 2001 року №4127/Ан «Про попередження фактів перевищення влади або посадових повноважень та побиття громадян в органах і підрозділах внутрішніх справ» заборонено доставляти до міськрайлінорганів та підрозділів, їх чергових частин осіб, які мають явні тілесні ушкодження або скаржаться на незадовільний стан свого здоров'я. У таких випадках на місце події необхідно негайно викликати карету швидкої медичної допомоги, про що повідомляти оперативного чергового і тільки після цього, з урахуванням висновків медичних працівників, у кожному конкретному випадку, вирішувати питання про затримання особи і доставлення її до чергової частини. Про обставини затримання осіб з явними тілесними ушкодженнями доповідати начальнику міськрайліноргану або підрозділу внутрішніх справ окремим рапортом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в порушення вимог даної вказівки громадянин ОСОБА_6, який мав явні тілесні ушкодження, був доставлений працівниками міліції, в тому числі і позивачем, до міського відділу міліції без висновку медичних працівників щодо можливості за даних обставин його затримання і доставлення до чергової частини. Після медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння, під час якого лікарем-наркологом зафіксовано наявність у затриманого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, він також не був доставлений до медичного закладу для огляду. Того ж дня зазначену особу знову доставлено до приміщення відділу міліції, де він помер.

Дані факти підтверджуються доказами, які містяться у справі, і які досліджені судами, поясненнями свідків, допитаних у окружному суді.

Таким чином позивач як особа, уповноважена захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу не виконав покладений на нього законодавством обов'язок та не вжив заходів щодо недопущення порушень прав затриманого ОСОБА_6

Визначаючи вид дисциплінарного впливу, відповідачем обґрунтовано застосовано крайній його захід у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ з огляду на вчинений проступок, обставини, за яких його скоєно та наслідки проступку.

Накладаючи на позивача дисциплінарне стягнення та звільняючи зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни, суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що, що позивач не доставляв затриманого до відділу міліції, а лише підвіз його на власному автомобілі, а тому він не може нести відповідальності за недотримання працівниками міліції, що здійснювали затримання ОСОБА_6, вимог вказівки Міністерства внутрішніх справ України від 30 травня 2001 року №4127/Ан, не ознайомлення його зі змістом зазначеної вказівки, а також те, що він не зобов'язаний приймати міри щодо складення процесуальних документів й направлення затриманого на медичний огляд були досліджені судами попередніх інстанцій і їм дана належна правова оцінка, яка не суперечить обставинам справи на вимогам законодавства.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

удді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ В.М. Кочан /підпис/