Справа № 14276/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2010 р.справа № 2а-34/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Лукманової О.М. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2010 року по справі №2а-34/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

01 липня 2009 року позивачка звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, в якому просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 2005-2009 року включно в сумі 10358,30 грн.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2010 року позов задоволено частково: визнані протиправними дії відповідача щодо неповного нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки, стягнуто з відповідача на користь позивача недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії і на підставі статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на щорічну допомогу на оздоровлення (а.с.5).

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно довідки відповідача (а.с.7) щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу в наступних розмірах:

за 2005р. 26,70 грн., виплачена 30.05.2005р.;

за 2006р. 100 грн., виплачена 31.01.2006р.;

за 2007р. 100 грн., виплачена 11.05.2007р.;

за 2008р. 100 грн., виплачена 14.07.2008р.;

за 2009р. 100 грн., виплачена 31.03.2009р..

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ щорічна допомога учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Із змісту ст.1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вказані закони, якими керувався відповідач не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Дія частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинялась Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік». Проте рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 таке зупинення визнано неконституційним. Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Виплата щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2007 році відбулась 11 травня 2007 року, до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007. Вказане рішення не має зворотної дії в часі і у субєкта владних повноважень після його прийняття не виникло додаткових зобовязань по перерахунку щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У звязку з цим судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог за 2007 рік.

Стосовно пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом порушених прав колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Вимога позивача стосовно відновлення пропущеного строку в матеріалах справи відсутня.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивачем без поважних причин було пропущено строк подачі позовної заяви згідно ст. 99 КАС України, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (опубліковане в офіційних виданнях України 27.07.2007 року), та Рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року (опубліковане в офіційних виданнях України 06.06.2008 року) є загальнодоступними. Також позивачка отримувала допомогу на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" один раз на рік та мала можливість контролювати її розмір (а.с.16).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог за 2005-2006 роки у звязку із пропуском строку для звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 28 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік", яким ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції - визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому дія ст. 48 Закону відновлена.

Виплата допомоги позивачці здійснена у липні 2008 року в розмірі 100 грн.

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на час виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення були чинними, то за висновками колегії суддів при розрахунку позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення необхідно керуватися положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами.

В 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в редакції, яка була до внесення відповідних змін Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у 2009 році нарахування одноразової допомоги на оздоровлення повинно здійснюватися відповідно до ст. 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2010 року по справі №2а-34/10 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.. 212 КАС України.

Головучий: ОСОБА_2

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: М.О. Католікян