Справа № 1859/10
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2010 р. справа № 2а-310/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Нагорної Л.М.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги

ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та просив визнати дії неправомірними щодо не нарахування основної та додаткової пенсії згідно ст.ст. 50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі по тексту Закону №796), що призвели до погіршення здоровя та втрати грошових сум в розмірі 44042,00 грн. Також просив зобовязати відповідача виплатити недоотриману суму основної та додаткової пенсії згідно ст.ст. 50,54 Закону №796 в сумі 44042,00 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2009 року позовні вимоги задоволені частково: визнано неправомірними дії відповідача щодо призначення (перерахунку позивачу розміру пенсії), зобовязано відповідача зробити перерахунок державної пенсії для інвалідів та додаткової пенсії позивачу з 01.01.2008 року по 01.04.2009 року у відповідності з вимогами ст.ст. 49, 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням сум що ним отримані. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, сторони подали апеляційні скарги, в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач в апеляційній скарзі просив змінити постанову суду, та прийняти нову постанову суду про задоволення позовних вимог, а саме: поновити права позивача щодо отримання додаткової та основної пенсії довічно згідно ст. ст. 50,54 Закону №796 з 01 січня 2006 року, зобовязати відповідача виплатити недоотримані основну та додаткову пенсії з 01 січня 2006 року відповідно до ст. ст. 50,54 Закону №796.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії визнаний інвалідом ІІІ групи.

Позивач у березні 2009 року звертався до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону 796, однак відповідачем в проведенні такого перерахунку було відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії обчислено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»та №530 від 28 травня 2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин правильним та таким, що відповідає Закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах передбачених ст.ст. 50, 54 Закону 796.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, посилання відповідача на положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Оскільки, згідно з даними положеннями, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону №796.

Безпідставним є також посилання відповідача на відсутність коштів, для забезпечення виплати зазначених пенсій в таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог у звязку із пропуском строку звернення до суду, оскільки ч. 2 ст. 99 КАС України (яка діяла на момент винесення рішення) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з наведених вимог законодавства захисту підлягають порушені пенсійні права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з квітня 2009 року, тому суд першої інстанції правильно застосував положення ч.1 ст. 100 КАС України (яка діяла на момент винесення рішення), відповідно до якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивач щодо стягнення компенсації за не отриману своєчасно основну та додаткову пенсії.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо встановлення абсолютного розміру основної та додаткової пенсії на підставі статей 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" задоволенню не підлягають, оскільки це віднесено до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України і не віднесено до компетенції судів.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги з 1.01.2008 року суд першої інстанції не надав належної оцінки, нормам п. 28 Розділу ІІ Закону України № 107-VI від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 50 та частини третьої і четвертої статті 54 було викладено в нових редакціях, які набули чинності з 01.01.2008 року. Згідно рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначені зміни було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, дію ст.50, 54 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що в період з 01.01.2008р. по 21.05.2008 року ст.ст. 50, 54 Закону 796 діяли в редакції Закону України № 107-VI від 28 грудня 2007 року, тому підстав для задоволення позовних вимог за цей період немає, а постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2007 року по 10 грудня 2007 року, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести перерахунок ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 01 травня 2009 року з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням сум які були виплачені у цей період.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 14 грудня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Л.М. Нагорна