Справа № 12786/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2010 р. справа № 2а-31/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Мартиненка О.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради

на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, в якому просила суд визнати незаконною відмову відповідача у перерахунку та доплаті державної допомоги при народженні дитини та розміру державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязати відповідача зробити перерахунок розміру призначеної допомоги при народженні дитини та сплатити заборгованість по даному виду допомоги, що склалася на цей час у сумі 1963,80 грн., стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 24.09.2007 року по 31.12.2007р. включно у сумі 1066,38грн. Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з 24 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та здійснити її виплату. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування, апелянт посилався на те, що здійснював виплати вказаної допомоги у відповідності до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та у межах передбаченого цим законом обсягу видатків. Справу просили розглянути за їх відсутності. Вказували на те, що суд не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо позову, а саме в частині пропуску позивачкою строку позовної давності, який за Кодексом адміністративного судочинства складає один рік. Наполягали на застосуванні положень ч.1 ст.100 КАС України.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачка до суду не направляла, постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувала.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20), у зв'язку з чим з 24 вересня 2007 року знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.9).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, а позивачка знаходиться на обліку у відповідача з 24 вересня 2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача у 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 24 вересня 2007 року і до 31 грудня 2007 року, включно.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачці були призначені та виплачувалась вказана допомога у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст..56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 24.09.2007 року по 31.12.2007 року у позивачки виникло право на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановлено для дітей віком до 6 років.

В той же час, вирішуючи питання щодо клопотання позивача про застосування положень ч.1 ст.100 КАС України, суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що позивачкою пропущено строк на звернення до суду з поважних причин.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим з тих підстав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Так, відповідно до ст..99 КАС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов міг бути поданим у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов, в якому заявлені вимоги про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік, подано позивачкою до суду 13 квітня 2009 року, тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду. Ні у позовній заяві, ні у суді першої інстанції позивачка не зазначала про поважні причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача подав до суду заперечення на адміністративний позов, в яких наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до суду (а.с.29-31).

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, суд може визнати причину пропущення строку звернення до суду поважними. В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду про захист порушених прав позивачкою в адміністративному позові нічого не наведено. В судовому засіданні будь-яких причин також не було встановлено.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивачку можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю порушуються її права та законні інтереси. Виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є щомісячними, а відтак позивачка знала розмір цих виплат і в разі незгоди мала право звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішення Конституційним судом.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007 рік, порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (13.04.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 24 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та здійснити її виплату - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відносно вимог позивачки задовольнити її позовні вимоги в частині зобовязання відповідача зробити перерахунок розміру призначеної допомоги при народженні дитини та сплатити заборгованість по даному виду допомоги, що склалася на цей час у сумі 1963,80 грн., колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цієї частини вимог з посиланням на статтю 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" якою встановлена допомога при народженні дитини - в розмір 8500 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, решта - протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати державної допомоги при народженні дитини згідно до вищезазначеного порядку та розмірів, що не заперечується сторонами, та підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с.7).

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»в цій частині не визнавались неконституційними.

Більш того, постанова суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржувалась.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 лютого 2010 року в частині задоволених позовних вимог, а саме, в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з 24 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та здійснити її виплату - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цієї частини позовних вимог, у звязку з пропуском строку звернення до суду

В іншій частині постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 лютого 2010 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів із дня її складення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 24 грудня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Мартиненко

Суддя: А.В. Суховаров