Справа № 20391/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2010 р.справа № 13/786/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

на постанову Господарського суду Запорізької області від 25 травня 2010 року по справі №13/786/08-АП за позовом Відкритого акціонерного товариства «Науково-інженерний центр «ЗТЗ-сервіс», м. Запоріжжя до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 07.04.2008р.-

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство «Науково-інженерний центр «ЗТЗ-сервіс»звернулося до суду з позовом в якому просило визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя №/0 №5134/10/17 від 07.04.2008р., яким позивачу була визначена сума податкових зобовязань за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5394,87 грн., в т.ч. 1798,29 грн. за основним платежем та 3596,58 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийнято на підставі необгрунтованих висновків податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Постановою Господарського суду Запорізької області від 25 травня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя за №/0 від 07.04.2008 року в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5 280,21, в тому числі за основним платежем 1 760,07 грн. та за штрафними санкціями 3 520,14 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.10.2004 року по 30.09.2007 року працівниками ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами вказаної перевірки складено акт №694/23/19276348 від 25.03.2008 року в якому, зокрема, зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп..4.2.9 п.4.2 ст.4, п.19.2 «а»ст..19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2005-2006р. на суму 1798,29грн.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що при визначенні сукупного місячного доходу платників податків, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, підприємством у 2005-2006р.р. відшкодовувались витрати працівникам по авансовим звітам, які не були підтверджені касовими документами. В порушення п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п.19.2 «а»ст..19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», підприємством надано додаткове благо у вигляді відшкодування підзвітним особам витрат, які не підтверджені відповідними касовими документами на суму 13833,00грн., у звязку з чим загальна сума заниженого податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за 2005-2006р. складає 1798,29грн.

За результатами перевірки та складено акту, ДПІ прийнято податкове повідомлення рішення №/0 №5134/10/17 від 07.04.2008р., яким позивачу була визначена сума податкових зобовязань за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5394,87 грн., в т.ч. 1798,29 грн. за основним платежем та 3596,58 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Правомірність та обґрунтованість рішення податкового органу про визначення податкових зобовязань та застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення в частині донарахування податкових зобовязань у сумі 5 280,21грн., в тому числі за основним платежем 1760,07грн. та за штрафними санкціями 3520,14грн. є необґрунтованим, у звязку з чим підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з Актом перевірки, підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення стало те, що на думку податкового органу, позивачем відшкодовано підзвітним особам витрати, по авансовим звітам, які не підтверджені відповідними касовими документами на загальну суму 13833,00грн., у звязку з чим ДПІ дійшла висновку про заниження позивачем податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1798,29грн.

Відповідно до п.п. 4.3.2 п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Пунктом 9.10 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»передбачено, що включаються до оподаткування сум надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлений строк.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, до складу оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми коштів, отриманих платником податку на відрядження за умови, що витрати на відрядження понесені в межах норм, передбачених чинним законодавством і підтверджені відповідними розрахунковими документами.

За обставинами справи відповідач не заперечував проти того, що витрати на відрядження відповідають нормам, які встановлено чинним законодавством. Натомість, відповідач наполягав на тому, що ці витрати не підтверджені відповідним розрахунковими документами.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішення в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Запорізької області від 28.10.2008р. у справі №23/319/08-АП, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2009р., частково задоволено позовні вимоги ВАТ «Науково-інженерний центр «ЗТЗ-Сервіс»до ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя. Предметом спору в цій справі було податкове повідомлення-рішення ДПІ про визначення податкових зобовязань, яке прийнято з тих підстав, що на думку податкового органу, підприємством безпідставно включено до складу валових витрат витрати повязані з відрядженням працівників на загальну суму 13833,00грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими документами. За результатами розгляду справи судовими рішеннями встановлено той факт, що витрати, які повязані зі службовими відрядженнями у сумі 13539грн. обґрунтовано віднесено до складу валових витрат підприємства, оскільки вони підтверджені відповідними документами. В той же час, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що витрати на суму 294грн. (13833,00грн. 13539,00грн. = 294грн.) не підтверджені відповідними розрахунковими документами.

Отже, з огляду на встановлені судовим рішенням обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що податковий орган безпідставно визначив суму податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб виходячи із суми 13833,00грн., у звязку з чим частково задовольнив позов, зазначивши про те, що розрахунок податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій має бути здійснений виходячи із суми 294,00грн., яка не підтверджена відповідним документами, а відтак вважається надміру виплачена підзвітним особам.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України і підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Запорізької області від 25 травня 2010 року по справі №13/786/08-АП - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 30.09. 2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Судді: І.Ю. Добродняк

ОСОБА_1