Справа № 19746/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2010 р.справа № 2а-7116/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Запорізької митниці

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року у справі № 2а-7116/09/0870 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області

про визнання незаконними та скасування рішення про визначення митної вартості товару, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень (а.с.219) просила:

визнати незаконними та скасувати з дня видання Рішення про визначення митної вартості від 20.10.2009 №112000010/2009/000843/1;

зобовязати Запорізьку митницю здійснити перерахунок митних платежів на основі митної вартості, визначеної декларантом і відповідності до ст. 267 Митного кодексу України за ціною зовнішньоекономічного договору від 20.09.2009 № 20-09/09 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та фірмою-виробником «Vidrepur S.F.»з Іспанії;

зобовязати Запорізьку митницю підготувати та надати до Державного казначейства України висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 мита та податку на додану вартість в розмірі 43402,27 грн. на депозитний рахунок Запорізької митниці № 0026, банк ГУДК України у м. Києві, код банку 820019, , одержувач Запорізька митниця, для здійснення ОСОБА_1 подальших розрахунків (митних та інших платежів) при митному оформлення товарів;

стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області надмірно сплачені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 мито та податок на додану вартість в розмірі 43402,27 грн. на депозитний рахунок Запорізької митниці № 0026, банк ГУДК України у м. Києві, код банку 820019, , одержувач Запорізька митниця, для здійснення ОСОБА_1 митних та інших планетів при митному оформленні товарів;

стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі на суму 437,43 грн. на депозитний рахунок Запорізької митниці № 0026, банк ГУДК України у м. Києві, код банку 820019, , одержувач Запорізька митниця, для здійснення ОСОБА_1 митних платежів при митному оформлення товарів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано незаконним та скасовано рішення Запорізької митниці №112000010/2009/000843/1 від 20.10.2009 про визнання митної вартості товарів до ВМД № 112000003/2009/006072 (декларант ОСОБА_1); зобовязано Запорізьку митницю здійснити перерахунок митних платежів на основі митної вартості, визначеної декларантом за ціною зовнішньоекономічного договору № 20-09/09 від 20.09.2009, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та фірмою-виробником «Vidrepur S.F.»(Іспанія). В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції фізична особа підприємець ОСОБА_1 та Запорізька митниця подали апеляційні скарги.

Позивач - ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила змінити постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2010 року та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що право на повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів судовому захисту не підлягає, що на думку позивача суперечить ст. 8 Конституції України та ст. 2 КАС України.

Відповідач - Запорізька митниця просила відмовити позивачу у задоволені позовних вимог повністю та скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду в частині визнання нечинним рішення про визначення митної вартості та зобовязання здійснити перерахунок. Апеляційна скарга Запорізької митниці обґрунтована тим, що відповідно до ст.. 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості, у звязку з чим митним органом було прийнято рішення щодо необхідності отримання додаткових документів, про що на зворотному боці декларації митної вартості було зроблено запис вимог. З даним записом позивач був ознайомлений 20 жовтня 2010 року, але позивачем до митного оформлення не були надані всі документи, які вимагала митниця та які підтверджували б митну вартість товару. У звязку з чим, при визначені митної вартості був застосований метод визначення митної вартості товарів № 3.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 вересня 2009 року між позивачем ФОП ОСОБА_1 та фірмою-виробником «Vidrepur S.F.» (Іспанія ) було укладено контракт №20-09/09, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товар скляну мозаїку, відповідно стандартним умовам купівлі-продажу. Загальна вартість контракту складає 7609,70 євро.

На виконання договірних зобовязань 19.10.2009 року фірмою-виробником «Vidrepur S.F.» поставлено товар - скляна мозаїка, на умовах поставки EXW місто Альмазора, Іспанія, митне оформлення якого здійснювалось позивачем на підставі поданої до Запорізької митниці вантажної митної декларації № 112000003/9/006072.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення вартості товару було перевірено документи подані до митного оформлення в саме: контракт від 20.09.2009 року № 20-09/09, специфікація від 20.09.2009 № 1, розрахунок-фактуру від 02.10.2009 року № Е-9138/09, сертифікат про походження товару від 07.10.2009 № 5427369, довідка про транспортні витрати від 07.10.2009 року.

У зв'язку з виникненням у Запорізької митниці сумнівів щодо правильності ви значення митної вартості митним органом витребувані додаткові документи відповідно до п.11 ПКМУ від 20.12.2006 року № 1766, про що зазначено в Декларації митної вартості №112000003/9/006072, а саме:

- відповідна бухгалтерська документація;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) фірми виробника товару;

- калькуляція фірми виробника товару;

- копія вантажної митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями, що мають відповідні повноваження згідно з законодавством.

Позивачем до митниці додатково надано:

- каталог та прейскурант фірми-виробника;

- вантажна митна декларація на експорт товару з країни відправлення;

- сертифікат походження товару;

- відомості про якісні характеристики товару.

Решту документів позивачем надано не було за їх відсутності, у звязку з неможливістю отримати від постачальника товару.

У результаті перевірки Запорізькою митницею встановлено, що митна вартість заявленого товару відрізняється від цінової інформації ДМСУ, а саме заявлена вартість становить 2,17 дол. США за кг., але згідно цінової інформації ДМСУ вартість подібних товарів становить 3,00 - 5,21 дол. США за один кілограм.

Рішенням Запорізької митниці від 20.10.2009 року №112000010/2009/000843/1 було визначено митну вартість товарів, при якому застосовано метод оцінки № 3 - «за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів». Відповідно до вказаного рішення митна вартість товару визначена у розмірі 19526,01 євро, що потягло за собою пропорційне збільшення митних та інших платежів, які була змушена сплатити позивачка.

Правомірність дій митного органу та обґрунтованість рішення про визначення митної вартості товару є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення про визначення митної вартості товару прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Митним кодексом України. Підставами для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення надміру сплачених митних та інших платежів стало те, що позивачем не дотримано вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюються митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007р. №1097/14364.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст..249 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обгрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою матеріального права митні органи наділені повноваженнями щодо самостійного визначення митної вартості товарів у разі відсутності підтверджувальних документів вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України або у разі виникнення сумнів щодо достовірностей відомостей про заявлену вартість товару.

Відповідно до ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у спірних правовідносинах, митний орган, при визначені митної вартості товару повинен був діяти на підставі та у спосіб, що визначені законами України.

Методи визначення митної вартості товарів встановлені статтею 266 Митного кодексу України

Так, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Таким чином, наведеною нормою матеріального права встановлено як методи визначення митної вартості товарів так і порядок їх застосування.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що митним органом, у зв'язку з неможливістю, на його думку, визначення митної вартості товару за ціною договору, було застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів метод №3.

При цьому, оскаржене рішення про визначення митної вартості товару не містить в собі відомостей про те, які обставини унеможливлювали застосувати для визначення митної вартості товару метод №2, що стало законною підставою для застосування методу №3.

Між тим, ст..266 МК України визначено, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Послідовність застосування різних методів оцінки митної вартості означає, що вичерпавши усі можливості для встановлення рівня митної вартості товару за одним методом, митний орган має послідовно застосовувати інші методи. Однак, у спірному випадку Запорізька митниця відразу використала метод визначення митної вартості №3, не дослідивши у повній мірі усі обставини, які впливали на рівень ціни, заявленої декларантом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій митного органу щодо визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів метод №3, що призвело до прийняття незаконного рішення від 20.10.2009 року №112000010/2009/000843/1.

Крім цього, суд першої інстанції вірно вказав на те, що митний орган безпідставно не прийняв при митному оформлені митну вартість товару, яку визначено декларантом виходячи із ціни зовнішньоекономічного контракту. При цьому, судом встановлено, що позивачем, на вимогу митного органу, надані необхідні підтверджувальні документи вартості товару, які свідчили саме про його вартість, відображену у контракті. Вимоги митниці, які викладено в декларації митної вартості № 112000003/9/006072, щодо надання додаткових документів у вигляді бухгалтерської документації, калькуляції фірми-виробника товару є необґрунтованими, оскільки формулювання надання бухгалтерської документації є не конкретизованим і з нього не можливо зробити висновок про те, які саме документи необхідні митниці, вимога митниці щодо зобовязання надати калькуляцію фірми-виробника товару, по-перше: не впливає на визначення митної вартості товару, як за методом №1, яким користувався декларант так і за методом №3, який застосував митний орган, по-друге: не могла бути виконана декларантом, з огляду на те, що така калькуляція відсутня у декларанта, її надання покупцю не передбачена умовами договору з продавцем товару та фактичною відмовою продавця надати конфіденційну інформацію (а.с.28-29).

Таким чином, встановивши те, що відповідачем безпідставно не прийнято до уваги визначену декларантом митну вартість товару за ціною договору, суд першої інстанції обґрунтовано зобовязав Запорізьку митницю здійснити перерахунок митних платежів на основі митної вартості, визначеної декларантом за ціною зовнішньоекономічного договору № 20-09/09 від 20.09.2009, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та фірмою-виробником «Vidrepur S.F.»(Іспанія).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення надміру сплачених митних та інших платежів суд першої інстанції зазначив те, що позивачем не дотримано вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюються митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007р. №1097/14364 (далі Порядок).

Отже, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, стало недодержання позивачем саме вимог вказаного Порядку щодо повернення надміру сплачених платежів, а не посилання суду на те, що право на повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів не підлягає судовому захисту, як про те зазначив позивач у своїй апеляційній скарзі.

Порядком передбачено, що з метою повернення надміру сплачених митних та інших платежів зацікавлена особа має звернутися до митного органу з відповідною заявою. Вказана заява є підставою для проведення перевірки факту перерахування митних та інших платежів до бюджету та підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів.

Таким чином, встановивши, що з такою заявою позивачка до митного органу не зверталася, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог, пославшись на порушення вимог Порядку.

Крім цього, вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі на суму 437,43 грн. на депозитний рахунок Запорізької митниці № 0026, банк ГУДК України у м. Києві, код банку 820019, , одержувач Запорізька митниця, для здійснення ОСОБА_1 митних платежів при митному оформлення товарів, не ґрунтуються на вимогах закону, чинним законодавством не передбачено можливості стягнення витрат, повязаних із розглядом справи у суді, на депозитний рахунок відповідача, з метою їх використання позивачем при можливому митному оформлені товарів в майбутньому.

За таким обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.1, ст. 198, ст. 200, ст.ст.205, 206 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Запорізької митниці залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року у справі № 2а-7116/09/0870 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 10.11.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк