Справа № 819/3144/14-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 876/2478/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.І.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну Тернопільської митниці ДФС на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Ідея» до Тернопільської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Ідея» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Тернопільської митниці ДФС (далі - Митниця) в якому просило визнати протиправним рішення, викладене у листі відповідача від 05.11.2014 про відмову у поверненні позивачу надмірно сплачених митних платежів в сумі 231716,70грн та стягнути з Державного бюджету на користь ТОВ дану суму.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року скасовано рішення Тернопільської митниці від 26.05.2011 №КТ-403-0024-11 про визначення коду товару (далі - Рішення).

27.10.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надмірно сплачених грошових зобов'язань, у задоволенні якої частково відмовлено із посиланням на сплив строку - 1095 днів, передбаченого для звернення за поверненням помилково та /або надміру сплачених митних платежів та самостійної класифікація декларантом послідуючих партій товарів при поданні до митного оформлення митних декларацій із власної ініціативи без врахування Рішення.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі №819/3144/14-а позов задоволено.

В апеляційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що позивачем пропущений, передбачений п.43.3 ст.43, п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України (далі - ПК), строк подання заяви про повернення сум надмірно сплаченого ввізного мита - не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати (за днем зарахування коштів до Державного бюджету України (далі - ДБУ). Переплата у позивача виникла після сплати митних платежів під час здійснення митного оформлення та зарахування вказаних платежів до відповідного бюджету, тому вважає невірним висновок про те, що помилковість сплати суми виникла на підставі зазначеної постанови суду.

За рядом митних декларацій (далі - МД) позивачем виконано всі митні процедури відповідно до заявленого митного режиму, самостійно здійснено декларування товару, визначено код товару згідно УКТЗЕД ) та сплачено митні платежі, процедура митного оформлення за цими МД закінчена, а тому відсутні підстави для повернення митних платежів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що помилково сплачені позивачем митні платежі підлягають поверненню на його користь з ДБУ, оскільки неправомірність Рішення та правильність заявленого позивачем коду товару встановлена судовим рішенням. За період дії Рішення позивачем було надмірно сплачено ввізне мито. ТОВ дотримано, передбачений п.43.3 ст.43 ПК строк звернення із відповідною заявою. Суд вважав необґрунтованими та безпідставними тверджень відповідача про те, що позивачем з власної ініціативи було зазначено код товарів згідно УКТЗЕД , а у графі 47 при поданні до митного оформлення ряду МД визначено ставку мита в розмірі 10 %, оскільки інформація у відповідних графах МД повинна відповідати інформації, зазначеній у Рішенні.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом, з врахуванням встановлено судом першої інстанції, встановлено, що 25.05.2011 для проведення митного оформлення позивачем було подано МД №403000007/2011/006075 в якій товар (змішувачі-кормороздатчики тип WP, моделей Т003/1-WP8 та WP-6) був класифікований в товарній підкатегорії 84361000 - «машини та механізми для приготування кормів для тварин» згідно УКТЗЕД із ставкою оподаткування ввізним митом 0%.

26.05.2011 Тернопільською митницею (правонаступник Митниця) було прийнято Рішення, в якому вищевказаний товар класифіковано в товарній підкатегорії - «причепи та напівпричепи із самозавантаженням або саморозвантаженням, для використання у сільському господарстві» згідно УКТЗЕД із ставкою оподаткування ввізним митом 10% (а.с.8).

Згідно приписів ч.2 ст.313 Митного кодексу України (2002 року; далі - МК 2002) ТОВ подало нову МД №403000007/2011/006244 від 27.05.2011, в якій товар був класифікований в товарній підкатегорії згідно УКТЗЕД із ставкою оподаткування ввізним митом 10% та оплатило його в сумі 11835,73грн та 9901,18грн відповідно (а.с.18-21).

15.06.2011 позивач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільської митниці про скасування Рішення та стягнення коштів в розмірі 21736,91грн (11835,73грн + 9901,18грн) на відшкодування збитків завданих у зв'язку із його прийняттям.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі №2а-1642/11 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року вказане судове рішення скасовано, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Рішення, а в решті позову відмовлено (а.с.9-14).

В період з 23.08.2011 по 10.12.2013 позивачем здійснювалося ввезення відповідних змішувачів-кормороздатчиків типу WP, моделей Т003/1-WP8, Т003/3-WP12, Т003/2-WP10 (відрізняються об'ємом засипної ємності (а.с.135) за рядом МД:

№403000007/2011/009920 від 23.08.2011, №403000007/2011/012688 від 28.10.2011, №403000007/2011/012689 від 28.10.2011, №403000007/2011/012690 від 28.10.2011 (далі - МД-1);

№403000007/2012/003407 від 14.03.2012, №403000007/2012/005882 від 14.05.2012, №403000006/2013/006029 від 21.06.2013, №403000006/2013/006955 від 16.07.2013, №403000006/2013/009509 від 23.09.2013, №403000006/2013/010821 від 25.10.2013, №403000006/2013/012146 від 26.11.2013, №403000006/2013/012695 від 10.12.2013 (далі - МД-2);

№403000007/2011/014073 від 25.11.2011, №403000007/2011/014074 від 25.11.2011, №403000007/2011/014075 від 25.11.2011, №403000007/2011/015929 від 27.12.2011, №403000006/2012/003101 від 28.09.2012, №403000006/2012/003964 від 27.11.2012, №403000006/2012/004230 від 20.12.2012, №403000006/2013/000355 від 18.01.2013 (далі - МД-3). Товар декларувався за кодом УКТЗЕД , який визначено Рішенням та відповідно визначалася і сплачувалася ставка мита в розмірі 10%.

При цьому в МД-1 та МД-2 у графі 44 під кодом « 1503» відсутнє посилання на Рішення (а.с.22-42).

30.10.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов'язань (ввізного мита) за МД №403000007/2011/006244 від 27.05.2011, МД-1, МД-2 та МД-3 в сумі 364107,40грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок: 7 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», м.Київ, МФО 380805 (а.с.16, 64)

Листом від 05.11.2014 №144/19-72-52 заяву задоволено частково. Вказано, що сплачені при оформленні МД №403000007/2011/006244 від 27.05.2011 та МД-1 кошти поверненню не підлягають, оскільки терміни зарахування їх до ДБУ становлять більше 1095 днів. Також із покликанням на ч.8 ст.257 МК, відмовлено у поверненні коштів за МД-2 у зв'язку із тим, що у графі 44 цих МД не зазначено рішення про визначення коду товару, отже класифікація товарів при поданні до митного оформлення вказаних МД здійснювалась декларантом самостійно із власної ініціативи без врахування Рішення, яке скасовано Львівським апеляційним адміністративним судом. Зазначено, що кошти, надмірно сплачені при оформленні МД-3 будуть повернені одразу після отримання відповіді від Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС), у випадку відсутності у ТОВ податкового боргу (а.с.17).

На запит Митниці від 04.11.2014 №140/19-72-52 ГУ ДФС листом від 06.11.2014 №826/10/19-20-25-00-13/510 повідомило, що станом на 04.11.2014 у ТОВ відсутній податковий борг (а.с.66-67).

13.11.2014 Митниця оформила Висновок про повернення з ДБУ надмірно зарахованих митних платежів (мита) у сумі 132390,70грн, який 14.11.2014 направила до Управління державного казначейства у м.Тернопіль (а.с.68-69).

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом

Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з помилковою та/або надмірною сплатою митних платежів. Визначення того, що належить розуміти як помилково та/або надміру сплачені митні платежі, у Митному кодексі України (2012 року; далі - МК) немає. Але воно міститься в податковому законодавстві.

Відповідно до п.27 ч.1 ст.4 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) поняттям «митні платежі», з-поміж іншого, охоплює мито.

Згідно з пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 ПК як надміру сплачені грошові зобов'язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Митне та податкове законодавство не містить переліку причин, через які може статися помилкова та/або надмірна сплата сум платежів. Оскільки визначення розміру (суми) митних платежів здійснюється шляхом дій над кількісними числовими показникам (одиницями) виміру, не виключено, що операції з ними з якихось причин можуть призвести до неправильного (хибного) розрахунку чи обчислення сум платежів. Важливо, що в основі таких дій не було умисних протиправних дій суб'єктів правовідносин, діяльність яких пов'язана із визначенням і справлянням митних платежів.

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Так, згідно із частинами 1-4 ст.301 МК повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - БК) та ПК. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань врегульовано ст.43 ПК, згідно якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст.301 МК, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до п.2 «Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом Державної митної служби України (далі - ДМСУ) від 20.07.2007 №618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.09.2007 за №1097/14364; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок повернення коштів) цей Порядок на виконання вимог ст.43 ПК визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Згідно з абзацами 1, 2, 12 п.1, пунктами 2, 3, 4, 11 розділу ІІІ Порядку повернення коштів для повернення з ДБУ митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до ДБУ.

У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до ДБУ та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з ДБУ помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до «Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань», затвердженого спільним наказом Міністерства доходів і зборів України та Міністерства фінансів України (далі - МФУ) від 30.12.2013 №882/1188 (зареєстровано в МЮУ 23.01.2014 за №146/24923; чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом ДМСУ.

За відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

За п.5 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом Міндоходів на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з абзацом 2 п.7, п.10 Порядку взаємодії за платежами, належними державному бюджету, орган Міндоходів у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з Реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку.

За Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету (п.3).

Водночас, дія цього Порядку не розповсюджується на виконання рішень судів щодо безспірного списання коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів (п.1).

Згідно з п.102.5 ст.102 ПК заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Таким чином, за загальним правилом, передплата грошового зобов'язання виникає з моменту фактичної сплати суми коштів до відповідного бюджету.

Слід звернути увагу, що вищевказана норма ПК регулює строки давності у двох випадках - подання платником податку заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або заяви про їх відшкодування у випадках, передбачених ПК. При цьому в останньому випадку строк 1095 днів починає обліковуватися від дня, наступного за днем отримання права на таке відшкодування.

Отже, платник податків має право на повернення надміру сплачених грошових коштів у випадку подання ним заяви про таке повернення з урахуванням дотримання строків давності, встановлених п.102.5 ст.102 ПК, які слід відраховувати з моменту фактичної сплати платником податків суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань.

Водночас, як зазначалося вище, згідно п.43.3 ст.43 ПК платник податків може подати заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань, крім визначеного випадку, протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми.

На момент сплати мита за митною декларацією №403000007/2011/006244 від 27.05.2011 таке грошове зобов'язання не було надміру сплаченим, оскільки було нараховано відповідно до обов'язкового для позивача Рішення, а надмірність сплати відповідних сум зобов'язань виникла саме на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, яким скасовано таке Рішення, та з цієї ж дати у позивача виникло і право на їх повернення (подання заяви про таке повернення).

Як встановлено, до відповідача із відповідною заявою ТОВ звернулося 30.10.2014, тобто із дотриманням 1095 денного строку.

У відповідності до п.56.21 ст.56 ПК у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана стаття спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов'язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

Статтею 27 МК визначено, що якщо задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб пов'язане з виплатою грошових сум, їх виплата здійснюється за рахунок державного бюджету органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі рішення суду, органу чи посадової особи щодо задоволення скарги повністю або частково в порядку, визначеному законом.

Приписами ч.2 ст.45 БК передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень ДБУ та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, у ч.1 ст.25 цього ж Кодексу вказано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Підпунктом 5 п.9 Прикінцевих та перехідних положень БК було установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету списання коштів з бюджету за рішенням суду щодо повернення платнику податків надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету провадиться у межах надмірно та/або помилково сплачених ним до бюджету коштів.

На виконання вказаної норми, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 було затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок виконання рішень)

Згідно із п.2 вказаного Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

За п.6 Порядку виконання рішень у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

У відповідності до пп.1 п.16, п.19 Порядку виконання рішень органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів.

Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Для виконання рішень про стягнення сплачених до бюджету митних платежів орган Казначейства після закінчення строку подання інформації органом, що контролює справляння надходжень бюджету, передає виконавчий документ та інші документи, необхідні для його виконання, до Казначейства. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та перераховує такі кошти на рахунок стягувача.

Вищий адміністративний суд України в абзаці 1 пп.10.3 п.10 постанови Пленуму від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснив, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої уможливлює обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Таким чином, обраний судом вказаний спосіб захисту (стягнення коштів з ДБУ) узгоджується із приписами статей 105 та 162 КАС України та наведених норм бюджетного законодавства, якими передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа, а відповідно і суд, може захищати своє порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановленого права позивача на повернення надміру (не помилково) сплачених сум грошових зобов'язань (митних платежів) та, відповідно, застосування належного способу захисту порушеного права позивача у вигляді їх стягнення у розмірі 21736,91грн з ДБУ.

Щодо решти позовних вимог, то слід вказати таке.

Предметом цього спору є право позивача повернути суми мита, сплачені з операцій ввезення вказаних товарів за МД-1 та МД-2. На думку позивача, сума переплати (надмірної сплати) мита виникла внаслідок вимушеного декларування таких товарів за кодом УКТЗЕД , який визначений Рішенням.

У зв'язку з тим, що код УКТЗЕД, визначений відповідачем, передбачає сплату мита в розмірі 10%, а код, на якому наполягає ТОВ - 0%, при здійсненні декларування позивачем сплачено на 209979,79грн мита більше, ніж було б сплачено у разі декларування товарів за кодом УКТЗЕД 84361000.

Необхідно ствердити, що ТОВ здійснюючи декларування за МД-1 та МД-2 самостійно визначало код товарів, чого підтвердженням є відсутність у графі 44 під кодом « 1503» посилання на Рішення, а відтак немає підстав вважати сплачене за цими МД мито надмірну сплаченим.

Дійсно, згідно ст.313 МК 2002 митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими для підприємств і громадян.

Подібні положення містяться і в ст.69 МК. За змістом цієї статті товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частини 1, 2, 4, 7).

Водночас, за визначенням термінів, які містилися в ст.4 МК, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

У відповідності до ч.1 ст.246 МК метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст.248 МК).

Статтею 257 цього ж Кодексу визначено процедуру декларування. Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТЗЕД; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів (частини 1, 6, 8)

Згідно з ч.5 ст.255 МК митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

За частинами 1, 2 ст.256 цього ж Кодексу відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Подібні за змістом та суттю положення містилися у МК 2002.

Розділом VІІ «Оформлення картки відмови» Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 №631 (зареєстровано в МЮУ 10.08.2012 за №1360/21672) визначено механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

У всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку (п.7.1)

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову (п.7.2).

Оскільки, за МД-1 та МД-2 позивачем виконані всі митні процедури, визначені МК 2002 та МК відповідно до заявленого митного режиму, самостійно здійснено декларування товару - визначено код товару згідно з УКТЗЕД, ставки митних платежів та їх суми, сплачено митні платежі, то процедура митного оформлення закінчена, а тому підстави для повернення сплачених митних платежів (мита) відсутні.

Покликання суду першої інстанції, у цій частині, на вимоги «Порядку роботи відділу контролю митної вартості та класифікації товарів регіональної митниці, митниці при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України», затвердженого наказом ДМСУ від 07.08.2007 №667 (зареєстровано в МЮУ 21.08.2007 за №968/14235) є безпідставне, оскільки стосується лише МД №403000007/2011/006075 від 25.05.2011 та №403000007/2011/006244 від 27.05.2011.

Таким чином, відповідні митні платежі за МД-1 та МД-2, про повернення яких йдеться у справі, не є надміру сплаченими, оскільки відповідають сумі самостійно нарахованих ТОВ податкових (грошових) зобов'язань, які вважаються узгодженими.

Не є такі кошти і помилково сплаченими, оскільки помилково сплачені грошові зобов'язання, за правилами пп.14.1.182 п.14.1 ст.14 ПК, це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством визначений спеціальний порядок усунення негативних наслідків, викликаних неправильними відомостями у МД.

За правилами п.4 ч.5 ст.301 МК повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також уразі, якщо митну декларацію змінено.

Відповідно до ст.269 МК за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації (частини 1, 2).

Статтею 46 ПК передбачено, що митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Згідно з п.50.1 ст.50 ПК у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відтак, за відсутності змін до нарахованих ТОВ податкових зобов'язань, у Митниці не було правових підстав для повернення надміру сплачених коштів.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції у відповідній частині та прийняття нової постанови про відмову у позові.

Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС) підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року в частині визнання протиправним рішення, викладеного у листі Тернопільської митниці ДФС від 05 листопада 2014 року про відмову у поверненні Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Ідея» надмірно сплачених митних платежів в сумі 209979,79гривень, стягнення цієї суми з Державного бюджету та розподілу судових витрат скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя С.І. Богаченко

Суддя А.І. Курилець

Повний текст виготовлений 24 липня 2015 року.