Справа № 2а-203/10/2470
Суддя: Ковтюк Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2010-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12:40год. 01 квітня 2010 року м. Чернівці Справа № 2а-203/10/2470

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ковтюк В.О.

при секретарі судового засідання Павлюку А.Г.

за участю :

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом державного комунального підприємства «Чернівціводоканал» до Державної податкової інспекції у м.Чернівці про скасування податкових повідомлень-рішень, суд

В С Т А Н О В И В :

Державне комунальне підприємство «Чернівціводоканал» (позивач) звернулося із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці (відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог посилається на те, що працівниками відповідача 06.05.09р. проведено невиїзну документальну перевірку з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету. В ході перевірки виявлено ряд порушень, в тому числі несвоєчасно проведено оплату земельного податку, чим порушено ст. 17 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.92р. №2535 (далі Закон №2535). За результатами перевірки складено акт №1783/15-2/03361780, який став підставою для винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 19.05.2009р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань у гранично встановлені терміни:

- №/0 за затримку плати за землю на 28 календарних днів у розмірі 10% в сумі 14702,89 грн.;

- №/0 за затримку плати за землю на 83 календарних днів у розмірі 20% в сумі 16083,95 грн.

Не погоджуючись із застосуванням штрафних санкцій позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення до ДПІ у м.Чернівці, однак оскаржувані податкові-повідомлення рішення були залишені без змін та на адресу позивача були направленні податкові повідомлення-рішення від 17.07.09р. №/1 на суму 14702,89 грн. (10%), №/1 на суму 16083,95 грн. (20%).

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач оскаржив їх ДПА у Чернівецькій області, однак оскаржувані податкові-повідомлення рішення також були залишені без змін та направлені податкові повідомлення-рішення від 10.09.2009р. № /2 на суму 14702,89 грн. (10%), № /2 на суму 16083,95 грн. (20%).

Однак позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з наступних підстав.

Позивач погашав виключно податкове зобов»язання шляхом перерахування коштів з власних рахунків через банківську установу, при цьому відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ від 21.01.04р. №22 (далі Інструкція) зазначаючи в платіжних дорученнях в призначенні платежу за яке саме податкове зобов»язання проводилась оплата, а відповідач не надсилав жодних повідомлень про розподіл сплачених сум на такі суми, що спрямовувались на погашення податкового боргу та такі суми, що спрямовувались на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного боргу, всі сплачені суми повинні зараховуватись як сплата на погашення податкового зобов»язання за вказаний у платіжному дорученні, у призначенні платежу період, у зв»язку з чим у позивача за вказані періоди були переплати, які не враховувались при нарахуванні та сплаті наступних податкових зобов»язань.

Крім того, згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам, енергогенеруючим компаніям, підприємствам Національної акціонерної компанії «Нафтобаз України» на їх недоїмку з платежів до бюджету.

А тому позивач вважає, що позов підлягає задоволенню, а податкові повідомлення-рішення скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував та надав письмові заперечення, в яких зазначив наступне.

Працівниками відповідача, дійсно 06 травня 2009 року проведено невиїзну документальну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету ДКП "Чернівціводоканал", при проведенні перевірки встановлено, що позивач в порушення пп.5.3.1 ст.5 Закону № 2181 та ст.17 Закону №2535 несвоєчасно сплачував земельний податок - в сумі 147028,88 грн. із затримкою до 30 календарних днів та сумі 80419,77 грн. із затримкою від 31 до 90 календарних днів, яку оформлено актом від 06.05.2009 року №1783/15-2/03361780.

За результатами перевірки та на підставі п.п.17.1.7 ст.17 Закону №2181 винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкції за прострочення плати за землю.

Погашення боргу позивача проводилося шляхом стягнення коштів з рахунків підприємства на підставі акту вилучення, в автоматичному режимі за допомогою алгоритму згідно п.3.8 «Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, щ«№ контролюються органами податкової служби» затвердженої наказом ДЩ України № 290 від 11 червня 2003 року спрямовувались на погашенні наявної у платника податків пені.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 13.11.2002 року №540, кошти, що надійшли на сплату зобов'язань з податку, збору (обов'язкового платежу), спрямовується на погашення податкових зобов'язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов'язань, так і податкових зобов'язань розрахованих контролюючим органом.

Крім того, позивач протягом відповідного періоду письмово звертався до ДПІ у м.Чернівці для звірки стану розрахунків платника податків з бюджетами за податками, зборами (обов'язковими платежами) (21.05.2008р., 08.12.2008р., 20.03.2009р.). У відповідь на вказані звернення відділом обліку та звітності надавались дані про стан розрахунків, в тому числі з урахуванням погашеної пені. Розбіжностей в стані розрахунків по платежах в бюджет позивачем виявлено не було. Отже, позивач знав про те, що сплачені ним кошти або стягненні на підставі актів вилучення спрямовуються не тільки на погашення податкового зобов'язання, штрафної санкції, але й на сплату пені.

Враховуючи вище викладене відповідач вважає, що дії його працівників були правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а у задоволені позову слід відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.05.09р. працівниками ДПІ у м.Чернівці проведено невиїзну документальну перевірку з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету, в ході перевірки виявлено ряд порушень, в тому числі несвоєчасно проведено оплату земельного податку, чим порушено ст. 17 Закону №2535. За результатами перевірки складено акт №1783/15-2/03361780 (а.с.6-9), який став підставою для винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 19.05.09р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань у гранично встановлені терміни:

- №/0 за затримку плати за землю на 28 календарних днів у розмірі 10% в сумі 14702,89 грн.;

- №/0 за затримку плати за землю на 83 календарних днів у розмірі 20% в сумі 16083,95 грн.

Не погоджуючись із застосуванням штрафних санкцій позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення до ДПІ у м.Чернівці, однак оскаржувані податкові-повідомлення рішення були залишені без змін (а.с.12-16) та на адресу позивача були направленні податкові повідомлення-рішення від 17.07.09р. №/1 на суму 14702,89 грн. (10%), №/1 на суму 16083,95 грн. (20%).

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач оскаржив їх ДПА у Чернівецькій області, однак оскаржувані податкові-повідомлення рішення також були залишені без змін (а.с. 17-21) та направлені податкові повідомлення-рішення від 10.09.2009р. № /2 на суму 14702,89 грн. (10%), № /2 на суму 16083,95 грн. (20%) (а.с.10-11).

20.03.09р., 08.12.08р., 21.05.08р. позивач звертався до відповідача про стан заборгованості по податках ДКП «Чернівціводоканал» для отримання кредиту, на що відповідачем надавались відповідні довідки (а.с.31-36).

Протягом 02.12.08р. по 23.03.09р. позивачем сплачувались суми земельного податку, в реквізиті «Призначення платежу» зазначалось «земельний податок за відповідний звітний період».

Відповідно до довідки ДКП «Чернівціводоканал» за період з 01.12.08р. по 10.09.09р. позивачем було укладено 459 договорів на реструктизацію на суму 637 991, 13 грн. (долучено в судовому засіданні).

До спірних правовідносин слід застосувати такі положення законів.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181 (далі Закон №2181).

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону №2181 податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно ст.17 Закону №2535 податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 5.1 ст.5 Закону №2181 передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Згідно п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону №2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Стаття 1 пункт 1.3 визначає, що податковий борг (недоїмка) це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, судом не приймаються до уваги твердження позивача, що він погашав виключно податкове зобов»язання, оскільки як вбачається з матеріалів, а саме з платіжних доручень (а.с.37-54) позивач сплачував податковий борг, так як суми земельного податку не були сплачені у строки, передбачені п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181.

Що стосується правомірності дій відповідача щодо самостійного розподілу сплачених сум на погашення податкового боргу та пені, суд вважає, що відповідач діяв у відповідності до ст.16 Закону №2181.

Зокрема, відповідно до п.п. 16.3.3. п.16.3 ст.16 Закону України при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання.

Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно прийняв оскаржувані податкові-повідомлення рішення та у відповідності до ст..17 Закону №2181 застосував штрафні санкції.

Зокрема, п.п. 17.1.7. п.17.1 ст.17 Закону №2181 передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Що стосується тверджень позивача, що згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам, енергогенеруючим компаніям, підприємствам Національної акціонерної компанії «Нафтобаз України» на їх недоїмку з платежів до бюджету, суд їх не приймає до уваги, оскільки позивачем не було укладено договорів про реструктуризацію на недоїмку з платежів до бюджету саме з відповідачем, а не з населенням.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте відповідач не надав доказів по сплаті заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, повно, всебічно дослідивши докази по справі, обєктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку у задоволені позову відмовити.

Керуючись статтями 11, 71, 72, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, пятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для її подання.

Постанову в повному обсязі виготовлено 06 квітня 2010 р.

Суддя В.О. Ковтюк