Справа № 22-а-1848/11
Суддя: Курій Н. М.
Дата ухвалення: 2011-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1848/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартинюк В. Я.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Курій Н.М.,

суддів : Цяцяка Р.П., Мацея М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику війни,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 18 листопада 2008 року звернувся до суду з позовом та просив стягнути з управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на його користь недоплачену разову щорічну грошову допомогу учаснику війни за 2005-2008 роки в сумі 4526 грн. відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року позов задоволено частково: стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на користь позивача недоплачену разову щорічну грошову допомогу як учаснику війни за 2007-2008 роки в розмірі 2553,18 грн.; в решті позову відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволені позову. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що допомога позивачу виплачувалась у визначених Законом України Про Державний бюджет Українирозмірах та в межах передбачених на це бюджетних асигнувань.

Апелянт зазначає, допомога учаснику війни є разовою, тобто виплачується щорічно виключно до 5 травня, а чинним законодавством України непередбачена можливість повторних виплат чи доплат даної допомоги при подальшій зміні її розміру, тому зміна розміру грошової допомоги після 5 травня поточного року може мати значення тільки при виплатах у наступному році.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистущорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог ст. 17 означеного Закону, фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Частиною 4 ст. 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Однак Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українибули внесені зміни, зокрема, ч. 5 ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистувідповідно до яких розмір такої допомоги учасникам бойових дій був встановлений в розмірі 65 грн. і зазначена сума позивачу була виплачена.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня.

Отже, для вирішення зазначеного спору необхідно встановити, який з цих законів є пріоритетним та підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у Рішенні від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути одночасно врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено ним, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих правовідносинах, слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме дату нарахування і виплату позивачу органами праці та соціального захисту населення щорічної грошової допомоги, положення Законів України Про Державний бюджет Українина відповідні роки були діючими, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин відповідач на період виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2008 році діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України, а тому правових підстав для стягнення різниці у цих виплатах немає.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись Законом України Про внесення змін до розділу ХІІ Прикінцеві положенняЗакону України Про судоустрій і статус суддівщодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами №2748 VI від 2 грудня 2010 року та ст. ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.