Справа № 22178/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2010 р. справа № 2а-6553/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року у справі № 2а-6553/09/0470 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати акт перевірки №181-171- від 08.12.2008р.; скасувати податкові повідомлення-рішення №000691701/0 від 18.12.2008р., №000691701/1 від 08.01.2009р., №000691701/2 від 11.02.2009р., №000691701/3 від 17.07.2009р. про визначення податкових зобовязань зі сплати податку з доходів фізичних осіб в розмірі 36 078грн.43коп. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що рішення податкового органу є протиправними, оскільки у перевіряємому періоді позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування і був платником єдиного податку. Наслідками перевищення річного обсягу виручки, розмір якого встановлено Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», є перехід платника податку на загальну систему оподаткування з наступного звітного періоду, а не підставою для донарахування податкових зобовязань.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовані податкові повідомлення-рішення №000691701/0 від 18.12.2008р., №000691701/1 від 08.01.2009р., №000691701/2 від 11.02.2009р., №000691701/3 від 17.07.2009р. на суму 22 934,36грн.

Не погодившись з постановою суду позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального права, позивач просив постанову у частині незадоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі, а відповідач просить скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що повноважними посадовими особами ДПІ у Кіровському районі м.Дніпропетровська проведена виїзна планова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02.11.2005р. по 30.09.2008р., за наслідками якої складено акт №181-171-188811265 від 08.12.2008р.

Проведеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем статті 1, 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»від 03.07.1998р. №727 та статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992р. №13-92, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за ІІ квартал 2008 року в сумі 22 934,36грн.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що СПД-фізична особа ОСОБА_1, у І-ІІ кварталі 2008 році, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, перевищила обсяг виручки від реалізації продукції, дозволений Указом №727, у розмірі 500тис.грн. на 764397,82грн. (з ПДВ).

Так, в періоді з 01.01.2008р. по 30.06.2008р. валовий дохід від здійснення підприємницької діяльності склав 1264397,82грн. Грошові кошти надійшли на поточний рахунок від покупців товарів (дерево оброблювальний інструмент та обладнання). Сума перевищення граничного обсягу виручки склала 764397,82грн., в т.ч. ПДВ=127399,64грн. Витрати, повязані з підприємницькою діяльністю, з моменту перевищення граничного обсягу виручки (500 тис.грн.) у другому кварталі 2008 року, склали 484102,44грн. Таким чином, податковий орган дійшов висновку про те, що в порушення вимог ст..13 Декрету, статей 1, 2 Указу, позивачем було занижено за період з 01.01.2008р. по 30.06.2008р. оподатковуваний доход на суму 152895,74грн. (636998,18грн. (без ПДВ) 484102,44грн. = 152895,74грн.), що стало підставою для донарахування податку з доходів у сумі 22 934,36грн. у відповідності до вимог п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Крім цього, перевіркою було встановлено порушення позивачем ст..13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за ІІІ квартал 2008 року в суму 13 144,07грн.

Такі висновки ДПІ ґрунтуються на тому, що СПД ОСОБА_1 не подано до податкового органу декларацію про доходи за третій квартал 2008 року. Згідно банківських виписок по поточного рахунку встановлено, що у періоді з 01.07.2008р. по 30.09.2008р. валовий дохід від підприємницької діяльності (реалізації товарів) склав 434961,67грн. Витрати, повязані з підприємницькою діяльністю за період з 01.07.2008р. по 30.09.2008р. склали 347334,55грн. У зв'язку з чим, в порушення ст..13 Декрету, платником податків було занижено за період з 01.07.2008р. по .30.09.2008р. оподатковуваний доход на суму 87627,12грн,, і донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 13144,07грн.

З наслідками проведеної перевірки та складеного акту ДПІ прийнято податкове повідомлення рішення №000691701/0 від 18.12.2008р., яким визначено податок з доходів фізичних осіб у розмірі 36078,43грн., яке за результатами розгляду скарг позивача залишено без змін та податковим органом, в порядку апеляційного узгодження, прийняті податкові повідомлення-рішення №000691701/1 від 08.01.2009р., №000691701/2 від 11.02.2009р., №000691701/3 від 17.07.2009р.

Правомірність та обґрунтованість рішення відповідача про донарахування податкових зобовязань є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що єдиним наслідком перевищення обсягу виручки 500 тис.грн. є перехід платника податку на загальну систему оподаткування з наступного кварталу і не може бути підставою для визначення та оподаткування доходу, який отримано понад дозволені граничні суми виручки. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність донарахування позивачу податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 22 934,36грн.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до ст..67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Указом Президента України №727/98 від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для субєктів малого підприємництва, пункт 1 статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно із ст..2 Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком (500 тис.грн.) не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника. Ставки єдиного податку встановлюються місцевими радами виключно з врахуванням меж дозволеного Указом №727 обсягу виручки для субєктів малого підприємництва 500 000грн. на рік.

Отже, наведені норми права вказують на те, що єдиний податок може сплачуватися лише з сум виручки, які не перевищують 500 000грн. на рік, у зв'язку з чим суми перевищення повинні оподатковуватися окремо у відповідності, в даному випадку, до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Про правомірність вказаного висновку свідчить і ст.6 Указу №727 відповідно до якої субєкт підприємницької діяльності, який сплачує єдиний податок не є платником податку з доходів фізичних осіб (для фізичних осіб-субєктів малого підприємництва).

Таким чином, податок з доходів фізичних осіб не сплачується лише платником єдиного податку, а єдиний податок, як зазначено вище, може сплачуватися лише із розрахунку отриманого доходу до 500 000,00грн. включно. Тобто, виручка, яка перевищує 500 тис.грн. на рік, має оподатковуватися в загальному порядку.

Законодавство не містить норм права про звільнення від оподаткування доходів, одержаних фізичною особою субєктом підприємницької діяльності, у разі порушення умов Указу №727 і перевищення встановленого максимального рівня доходів за рік. Отже, законодавчі підстави для не оподаткування доходів платника єдиного податку, які перевищують 500 тис.грн. на рік, відсутні.

Відповідно до ст..22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»№889- ІV,

оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на загальній системі оподаткування проводиться відповідно до розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.92 №13-92, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 ст.9 Закону №889- ІV.

Згідно із ст..13 Декрету КМУ №13-92 оподатковуваним доходом вважається чистий доход, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу.

Таким чином, ДПІ правомірно донарахувала податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 22 934,36грн., визначивши суму чистого доходу у розмірі 152 895,74грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції, в цій частині заявлених вимог, ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду в цій частині та прийняття нової про відмову у задоволенні позову.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених вимог щодо визнання протиправним рішення ДПІ в частині донарахування податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 13144,07грн.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем включено до складу валових витрат за 3 квартал 2008 року витрати на придбання алюмінієвої лінійки, яка придбана позивачем у 4 кварталі 2008 року згідно видаткової накладної №1/17.10 від 17.10.2008р.

Позиція податкового органу з цього питання полягає в тому, що у звязку з фактичним отриманням товару у 4 кварталі 2008 року, витрати на придбання цього товару мають бути відображені у 4 кварталу 2008 р., а не у 3 кварталі, як це було здійснено позивачем.

Позивач, вказуючи на приписи ст..13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», зазначав те, що оскільки товар був оплачений позивачем у серпні місяці ІІІ квартал (валові витрати) і на розрахунковий рахунок позивача надійшла 100% передплата за придбання у позивача цього товару у серпні місяці ІІІ квартал (валовий дохід), то відповідно і валові витрати, які безпосередньо повязані з одержанням доходу, правомірно включенні позивачем у ІІІ кварталі 2008 року.

Крім цього, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до складу валових витрат 3 кварталу було включено витрати на придбання товару, який був придбаний позивачем у 3 кварталі, але сплата була здійснена у 4 кварталі 2008 року згідно платіжного доручення №273 від 26.12.2008р.

Позиція податкового органу полягала в тому, що оскільки витрати на придбання товару були понесені позивачем у 4 кварталі (23 % оплати за товар здійснено 26.12.2008р.), то ці витрати, у вказаному розмірі, мали були включені до валових витрат у 4 кварталі 2008 року.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, вказував на те, що товар був отриманий у вересні місяці (ІІІ квартал), із 100% оплати за нього позивачем здійснено у вересні 77% (ІІІ квартал), а решту 23% - у грудні (ІV квартал). На розрахунковий рахунок позивача, за реалізацію товару, надійшли 100% коштів у вересні місяці (ІІІ квартал), тобто весь товар позивач реалізував покупцю у вересні місяці (ІІІ квартал). Отже, на думку позивача, оскільки дохід було отримано у ІІІ кварталі, то і витрати, які повязані з одержанням цього доходу, мають відображатися у ІІІ кварталі 2008 року.

Відповідно до ст..13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу.

Отже, валові витрати фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності мають бути документально підтвердженими і безпосередньо повязаними з одержанням доходу. В іншому випадку, будь-які витрати, є власним ризиком цього субєкта підприємницької діяльності.

Колегія суддів погоджується з доводами податкового органу про неправомірність включення до складу витрат у ІІІ кварталі 2008 року витрати, які повязані з придбанням алюмінієвої лінійки, яка фактично придбана позивачем у 4 кварталі 2008 року згідно видаткової накладної №1/17.10 від 17.10.2008р., оскільки такі витрати, без наявності придбаного товару, не можуть бути повязані з одержанням позивачем доходу у ІІІ кварталі 2008 року.

Погоджується колегія суддів і з позицією ДПІ щодо безпідставності віднесення позивачем у ІІІ кварталі 2008 року до складу валових витрат, витрати у вигляді оплати товару у розмірі 23%, яка мала місце 26.12.2008р. (ІV квартал) згідно платіжного доручення №273, оскільки понесення таких витрат не мало місце у ІІІ кварталі, тобто у тому звітному періоді, у якому позивач відніс ці суми до складу витрат, у звязку з чим такі витрати не можуть вважатися документально підтвердженими у вказаному звітному періоді.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині заявлених позовних вимог.

Правильними висновками суду першої інстанції є і те, що акт перевірки, який просив скасувати позивач, не є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні КАС України, він не породжує будь-яких обовязків та негативних наслідків для позивача, що і стало підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

З огляду на встановлені обставини справи, керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2010 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову фізичні особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 13.12.2010р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: О.В. Юхименко