Справа № 820/3566/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2015 р. № 820/3566/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Сальніковій Г.А.,

за участю представників сторін: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-буд» до Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Техно-буд звернулось до суду із позовом до Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо проведення камеральних перевірок в частині порушення порядку складання ОСОБА_2 від 07.02.2013року № 729-15.1-07/32440522, від 11.03.2013року № 1480-15.1-07/32440522, від 23.04.2013року № 2268-15.1-07/32440522 та № 2775-15.1-07/32440522 від 03.06.2013року, що потягнуло безпідставне застосування штрафних санкцій та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.02.2013року № НОМЕР_1, від 18.03.2013року № НОМЕР_2, від 08.05.2013року № НОМЕР_3 та від 13.06.2013року № НОМЕР_4.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що позивач не порушував терміну сплати грошових зобовязань, оскільки ним своєчасно були надані платіжні доручення по сплаті грошового зобов"язання, але у зв"язку з тим, що Постановою Правління Національного банку України від 20.04.2012 року № 168 у ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ ОСОБА_3 «БАЗИС»" призначена тимчасова адміністрація, платіжні доручення позивача залишились без виконання банком. Таким чином, позивачем своєчасно не перераховано відповідні зобов"язання до бюджету з вини банку, а також підприємством повторно здійснено сплату грошових зобов"язань до іншої банківської установи після того, як було прийнято вищевказану Постанову Правління НБУ. Посилаючись на вказані обставини, позивач також вказав на неправомірність, на його думку, проведення відповідних камеральних перевірок субєкта господарювання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що оскільки до податкового органу не надходили дані про проведення оплати позивачем своїх податкових зобовязань у гранично встановлені строки, то у контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення камеральних перевірок та відповідно прийняття податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні 15.07.2015 року сторони підтримали свої правові позиції по справі

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями Основ`янської ОДПІ проведено камеральні перевірки податкової звітності з податку на прибуток, за результатми яких складено акти від 11.03.2013 року № 1480-15.1-07/32440544, від 07.02.2013 року № 729-15.1-07/32440544, від 03.06.2013 року 3 2775-15.1-07/32440544, від 23.04.2013 року № 2268-15.1-07/32440544.

Під час проведення перевірки були встановлені порушення термінів сплати ДП "Техно-Буд" самостійно визначеного грошового зобовязання з податку на прибуток, що призвело до порушення п. 57.1 ст. 57 ПК України.

На підставі вищезазначених актів перевірки, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 18.03.2013 року, № НОМЕР_1 від 22.02.2013 року, № НОМЕР_4 від 13.06.2013 року та № НОМЕР_3 від 08.05.2013 року відповідно.

Позивач, не погоджуючись із підставами для проведення катеральних перевірок та вказаними податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу дій щодо проведення спірних перевірок та прийняття за їх наслідками податкових повідомлень-рішщень на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про наступне.

З приводу заявлених позовних вимог з приводу визнання протиправними дій відповідача щодо проведення камеральних перевірок в частині порушення порядку складання ОСОБА_2 від 07.02.2013року № 729-15.1-07/32440522, від 11.03.2013року № 1480-15.1-07/32440522, від 23.04.2013року № 2268-15.1-07/32440522 та № 2775-15.1-07/32440522 від 03.06.2013року, суд звертає увагу на наступне.

Положеннями п. 1.1 ст. 1 ПК України встановлено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.1 статті 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 20.1.4. ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до п.п. 75.1.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом Основянської ОДПІ, як податкового органу.

Згідно приписів ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд зазначає, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків, зокрема правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків. При цьому будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки. У разі якщо предметом дослідження мають бути документи по проведеним операціям, то така перевірка не може відноситися до категорії камеральної перевірки. Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 6 лютого 2013 року по справі № К/9991/69270/12.

Водночас, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 ПК України.

Так, положеннями п. 86.7 ст. 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Суд зазначає, що складання акта перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого контролюючим органом може бути прийняте відповідне рішення.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні висновки щодо зафіксованих обставин та у подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення податкових зобов'язань, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Зазначений висновок є складовою частиною (додатком) матеріалів перевірки, залишається в органі державної податкової служби та враховується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби при їх розгляді і прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Тобто, фактично в акті перевірки викладається суб'єктивна думка перевіряю чого, його оціночні судження, щодо наявності з боку платника порушень податкового та іншого законодавства.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить владних управлінських приписів щодо позивача, а лише містить інформацію про виявлені під час перевірки порушення.

Таким чином, суд вважає за потрібне зауважити, що проведення контролюючим органом камеральних перевірок та складання за їх наслідком актів перевірки із зазначенням виявлених порушень валютного, податкового та іншого законодавства узгоджується з приписами ст.86 Податкового кодексу України, прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як платника податків (зборів), не порушує. Доказів зворотного, позивачем до суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо проведення камеральних перевірок в частині порушення порядку складання актів від 07.02.2013року № 729-15.1-07/32440522, від 11.03.2013року № 1480-15.1-07/32440522, від 23.04.2013року № 2268-15.1-07/32440522 та № 2775-15.1-07/32440522 від 03.06.2013року, оскільки безпосереднє викладення відповідачем субєктивного оціночного судження, щодо наявності з боку платника податків порушень податкового та іншого законодавства є правом податкового органу, внаслідок чого відсутні порушені права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З приводу заявлених позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 22.02.2013року № НОМЕР_1, від 18.03.2013року № НОМЕР_2, від 08.05.2013року № НОМЕР_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 ПК України платниками податків визнаються юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.(п. 33.3 ст.33 ПК України).

У відповідності до абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається з червня поточного звітного (податкового) року по травень наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 113.3 статті 113 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 ПК України).

Відповідальність за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов'язання передбачена п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, згідно якого у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Сума з податку на прибуток відповідно до приписів ст. 57 ПК України вважається узгодженою сумою податкових зобов'язань.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Податковим кодексом України передбачено відповідальність саме за затримку сплати податкового зобов'язання, тобто не перерахування коштів до Державного бюджету України з відповідного податку у строк, встановлений Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Техно-Буд» було самостійно подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на прибуток за І квартал 2012 року від 07.05.2012 року № НОМЕР_5 на суму 13308 та за три квартали 2012 року від 21.10.2012 року № НОМЕР_6 на суму 10189, 00грн.

Відповідно до даних актів камеральної перевірки даних від 07.02.2013 року № 729-15.1-07/3244054, від 11.03.2013 року № 1480-15.1-07/3244054 та від 23.04.2013 року № 2268/15.1-07/32440522 контролюючим органом зафіксовано факт порушення платником податків граничних термінів сплати податкових зобовязань з податкових декларації з 1 квартал 2012 року та 1 півріччя 2012 року.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження належного виконання своїх грошових зобовязань за 1 квартал 2012 року та 1 півріччя 2012 року залучено до суду платіжне доручення № 129 від 07.05.2012 року на суму 13308, 00грн., в якому в графі «призначення платежу» зазначено: податок на прибуток підприємства за 1 квартал 2012 року» (а.с. 105) та платіжне доручення № 155 від 09.08.2012 року на суму 8239, 00 грн., в якому в графі «призначення платежу» зазначено: податок на прибуток приватних підприємств за 1 півріччя 2012 року.

Однак, ПАТ «АКБ «БАЗИС» не виконано вищезазначені доручення позивача та сума податкового зобов'язання не була перерахована до бюджету, що підтверджується листом вищезазначеної банківської установи від 01.07.2015 року № 01/497. ПАТ «АКБ «БАЗИС» зазначає, що платіж доручення ДП «Техно-Буд» № 129 від 07.05.2012 року на суму 13308,00грн. та № 155 від 09.08.2012 року були повернуті банком підприємству без виконання вказаних розрахункових рахунків, з огляду на те, що 23.04.2012 року Постановою Правління Національного банку України від 20.04.2012 року № 168 у ПАТ «АКБ «БАЗИС» призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23.04.2012 року до 23.10.2012 року та ввдено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів. Водночас, 23.08.2012 року Постановою Правління Національного банку України № 357»Про відкликання банківської ліцензії» та призначення ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис» з 28.08.2012 року відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ «АКБ «БАЗИС». Таким чином, банківською установою повідомлено, що банківська діяльність ПАТ «АКБ 2БАЗИС» була завершена і розрахункові операції не проводились.

Водночас, суд звертає увагу, що ДП «Техно-Буд», зважаючи на необхідність виконання своїх податкових зобовязань, додатково звернулось до іншої банківської установи, а саме АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_2» з метою повторної сплати податкових зобовязань, що підтверджується платіжними дорученнями № 47 від 19.02.2013 року на суму 5766, 74грн., № 55 від 22.02.2013 року на суму 1000, 00грн., № 92 від 27.03.2013 року на суму 2823, 26 грн., № 127 від 15.04.2013 року на суму 1000, 00грн., № 134 від 17.04.2015 року на суму 1000, 00грн., № 156 від 26.04.2013 року на суму 2400, 00грн. та виписками по рахунку ДП "Техно-Буд" № 6 з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Додатково суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до п. 1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно із ст. 21 цього Закону, ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Відповідно до п.22.1 та п.22.6 статті 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Крім того, аналіз змісту Податкового кодексу України також дає підстави для висновку про те, що виконання платником податків зобов'язання по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування сум податку за умови належного оформлення таких документів та наявності необхідної суми на розрахунковому рахунку платника.

Так, відповідно до положень п. 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до п. 129.7 ст. 129 ПК України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Тобто, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем визначальним у змісті вказаної норми є зясування факту з чиєї саме вини відбулося неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. Отже, якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що датою сплати податкового зобов'язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, тобто саме з поданням платником податків платіжного доручення до банку (а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету) законодавець пов'язує настання певних правових наслідків, зокрема, погашення (сплату) податкового зобов'язання (боргу) платником податків.

Вказана правова позиція узгоджується також з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалах від 26.07.2012 по справі № К-4342/10, від 26.04.2012 по справі № К-49664/09-С, від 05.04.20912 по справі № К-54661/09, від 27.10.2011 по справі № К-35530/09.

Таким чином, за порушення строків зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні " № 2346, з вини банку (крім випадків, передбачених п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу) такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, установлених Податковим кодексом за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або не в повному обсязі внесення таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Також законодавством закріплено, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки судом встановлено, що платіжні доручення по сплаті податку на прибуток підприємства були своєчасно подані позивачем банку для перерахування грошей до бюджету , але з вини банку зазначені платіжні доручення не були виконані, суд вважає позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень № 000211501 від 22.02.2013 року, № НОМЕР_2 від 18.03.2013 року, № НОМЕР_3 від 08.05.2013 року є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, щодо обґрунтованості прийняття Основянською ОДПІ оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 13.06.2013 року на суму 440, 19грн., суд звертає увагу на наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, сума штрафних санкцій у розмірі 440, 19грн. була нарахована податковим органом за затримку сплати суми грошового зобовязання у розмірі 2200, 95грн., яке, в свою чергу, обліковувалось Основянською ОДПІ в якості не сплаченої в повному обсязі підприємством суми грошових зобовязань за податковою деклараціє № НОМЕР_6 від 29.10.2012 року на суму 10189, 00грн.

Відповідно до даних облікової картки платника податків, ДП «Техно-Буд» 15.11.2012 року було сплачено суму податкових зобовязань у розмірі 10189, 00грн. відповідно до платіжного доручення № 375 від 15.11.2012 року.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до вимог п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

З правового аналізу вищезазначеної норми права випливає, що з моменту вступу в дію Податкового кодексу України законодавцем передбачено право податкового органу щодо зарахування коштів, які сплачує платник податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати. Вказана правова позицію узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 12.03.2014 року № К/9991/32122/12.

Таким чином, зважаючи на вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що податковий орган, діючи виключно в межах правового поля та у звязку з необхідністю дотримання вимог податкового законодавства щодо першочергового погашення податкового боргу, який виник за попередній період, правомірно та обґрунтовано прийняв податкове повідомлення-рішення від 13.06.2013 року № НОМЕР_4, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, будучи субєктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову виконав покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України обовязок та довів юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів винесення спірного рішення № НОМЕР_4 від 13.06.2013 року.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судовим розглядом встановлений факт часткового порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то поданий позов підлягає задоволенню частині скасування податкових повідомлень-рішень від 22.02.2013року № НОМЕР_1, від 18.03.2013року № НОМЕР_2, від 08.05.2013року № НОМЕР_3.

В решті задоволення позовних вимог слід відмовити, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-буд» до Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Основ`янської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 22.02.2013 року, яким нараховані штрафні санкції по податку на прибуток підприємств на загальну суму 2037, 80грн., № НОМЕР_2 від 18.03.2013 року, яким нараховані штрафні санкції по податку на прибуток підприємств на загальну суму 1355, 33грн., № НОМЕР_3 від 08.05.2013 року, яким нараховані штрафні санкції по податку на прибуток підприємств на загальну суму 917, 27грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-буд» ( 61105, м. Харків, вул. Зернова, 2, код 32440544) судовий збір у розмірі 91 (дев`яносто одна) грн. 35 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.07.2015 року.

Суддя Горшкова О.О.