Справа № 334/3253/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ К/800/19819/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 16 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької міської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати дії відповідача протиправними в частині відмови у задоволенні клопотання про виділення та передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, орієнтовною площею 0,01 га, в межах Ленінського району міста Запоріжжя;

- зобов'язати відповідача винести на засідання сесії Запорізької міської ради і розглянути клопотання на отримання у власність земельної ділянки для будівництва гаражу у відповідності до норм чинного законодавства;

- відшкодувати моральні збитки у вигляді надання позивачу тимчасового місця для розташування металевого гаражу до вирішення клопотання стосовно виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у відповідності до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України з метою реалізації свого конституційного права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної, житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідним клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами.

Однак, суб'єктом владних повноважень всупереч вимог чинного законодавства відмовлено позивачу у задоволенні клопотання стосовно передачі для набуття права власності земельної ділянки, площею 0,01 га, для будівництва індивідуального гаражу на території якої поширюються повноваження Запорізької міської ради.

Позивач вважає, що дії суб'єкта владних повноважень є незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки орган виконавчої влади відповідно до своїх повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, зобов'язаний розглянути клопотання у місячний строк та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернувся в суд із вимогою про визнання дій протиправними та зобов'язання розглянути подане ним до Запорізької міської ради клопотання.

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 16 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою реалізації свого конституційного права на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу в межах Ленінського району міста Запоріжжя, 27 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідним клопотанням та доданими до нього графічними зображеннями, за результатами розгляду якого суб'єктом владних повноважень роз'яснено позивачу, зокрема листом № Т-5044-Л від 10 жовтня 2013 року, стосовно необхідності надання додаткових документів, а саме: чіткої схеми розташування бажаної земельної ділянки для отримання відповідного листа-погодження згідно із генеральним планом міста Запоріжжя та протокольне погодження постійної комісії з питань екології.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано, що під час розгляду вищезазначеного клопотання між позивачем та органом виконавчої влади велося тривале листування.

Так, листом № Т-6705-Л від 11 грудня 2013 року позивачу роз'яснено, що він всупереч вимогам закону надав схему адміністративного району міста в цілому, що унеможливлює визначення можливості відведення земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства.

Розглядаючи звернення позивача про вибір місця розташування капітального гаража та відведення земельної ділянки на території Ленінського району міста Запоріжжя, Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради листом № Т-2251 від 22 листопада 2013 року повідомив, що в межах Ленінського району згідно із генеральним планом міста відсутні території, передбачені під розташування капітальних гаражів.

Листом № Т-6937-Л від 25 грудня 2013 року позивачу додатково роз'яснено, що відведення земельних ділянок під розташування гаражів здійснюється у відповідності до затвердженої містобудівної концепції зберігання особистого автотранспорту в місті Запоріжжі (рішення міської ради № 28 від 28 січня 2005 року). Виконавчі органи місцевого самоврядування є розпорядниками інформації містобудівного кадастру, який містить актуальні дані про об'єкти містобудування, розташовані на території міста Запоріжжя. Офіційним джерелом інформації щодо стану земельних ділянок є Державний земельний кадастр. Для визначення можливості розташування гаражу, необхідним є не тільки вивчення містобудівної документації на предмет наявності вільних від забудови земельних ділянок, а і встановлення факту відсутності прав інших суб'єктів на земельну ділянку. З цих підстав виконавчий комітет в черговий раз запропонував надати до Департаменту архітектури і містобудування Запорізької міської ради схему бажаної земельної ділянки для визначення відсутності на неї прав інших осіб та можливості її відведення у відповідності до чинного законодавства.

Розглядаючи чергове звернення позивача з приводу виділення земельної ділянки, листом міського голови № Т-0344-Л від 24 лютого 2014 року позивача повідомлено, що спеціалістами департаменту архітектури відповідно до встановленого порядку було обстежено територію в районі вулиці Скельної, вулиці Лобановського та вулиці Трегубенко в місті Запоріжжі та встановлено, що в межах прилеглих житлових кварталів території, визначених відповідно до умов містобудівної концепції зберігання особистого автотранспорту, відсутні. Позивачу запропоновано на розгляд варіант вирішити питання про встановлення тимчасового металевого гаража в районі вулиці Скельної згідно із представленої ситуаційної схеми, при умові відповідного погодження цього питання. На чергове звернення позивача листом міського голови № Т-1406-Л від 28 березня 2014 року надано аналогічну відповідь.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду клопотання в межах Ленінського району міста Запоріжжя згідно із генеральним планом міста відсутні території, передбачені під розташування капітальних гаражів.

Таку позицію Ленінського районного суду міста Запоріжжя підтримав і Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 11, 12 Земельного кодексу України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України.

Так, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно із частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання щодо відведення земельної ділянки та як наслідок приймає відповідне рішення. Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Запорізької міської ради з клопотанням про отримання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га, для будівництва індивідуального гаражу у межах Ленінського району міста Запоріжжя.

Разом із клопотанням ОСОБА_1 додав копію карти, роздруковану з мережі Інтернет, в якій зображено межі всього Ленінського району без конкретно зазначеної земельної ділянки, яку позивач зацікавлений отримати.

У зв'язку з тим, що роздрукована карта не є графічними матеріалами у розумінні частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, оскільки не дозволяє органу місцевого самоврядування встановити просторове розміщення ділянки, яку бажає отримати позивач, для вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у її наданні в приватну власність, позивачу запропоновано надати до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради чітку схему земельної ділянки з метою отримання відповідного листа-погодження з даного питання.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з листа відповідача № Т-0344-Л від 24 лютого 2014 року, що спеціалістами департаменту архітектури відповідно до встановленого порядку було обстежено територію в районі вулиці Скельної, вулиці Лобановського та вулиці Трегубенко в місті Запоріжжі та встановлено, що в межах прилеглих житлових кварталів території, визначених відповідно до умов містобудівної концепції зберігання особистого автотранспорту, відсутні.

Разом з цим, позивачу запропоновано на розгляд варіант вирішити питання про встановлення тимчасового металевого гаража в районі вулиці Скельної, згідно із представленої ситуаційної схеми, при умові відповідного погодження цього питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відповідачем не допускалась бездіяльність щодо розгляду клопотання ОСОБА_1

Доводи позивача стосовно порушення процедури розгляду його клопотання спростовуються наявним в матеріалах справи листуванням з проханням надати чітку схему бажаної земельної ділянки для визначення відсутності на неї прав інших осіб та можливості її відведення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, з підстав невідповідності вимогам частини шостої статті 118 Земельного кодексу України поданого позивачем клопотання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що Запорізькою міською радою правомірно повідомлено позивача щодо необхідності надання додаткових документів для вирішення питання стосовно виділення йому земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га, для будівництва індивідуального гаражу.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 16 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Голяшкін

М.О. Сорока