Справа № 21394/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2010 р.справа № 2а-11684/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Лукманової О.М. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Цьока І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Якимівського району Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Якимівського району Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії було закрито, оскільки даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року та постановити нову ухвалу про направлення справи до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до диспозиції ст.ст.2,17 КАС України спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності належить до компетенції адміністративних судів. За фактичними обставинами справи позивач звернувся до прокуратури Якимівського району Запорізької області з заявою про скоєний злочин, за наслідками перевірки якої відповідач повинен був, відповідно до вимог ст. 97 КПК України, прийняти процесуальне рішення, порядок оскарження якого встановлений чинним КПК України. Проте, відповідач, як орган владних повноважень, такого процесуального рішення не прийняв, що є його протиправною бездіяльністю, яку позивач і оскаржував в порядку адміністративного судочинства.

Заперечення на апеляційну скаргу іншими сторонами не подавались.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13 серпня 2008 року звернувся до Прокуратури Запорізької області в порядку ст. 97 КПК України із заявою про порушення кримінальної справи за ч. 1 ст. 375 КК України відносно судді Якимівського районного суду Запорізької області Бойчевої Н.В. за фактом винесення суддею завідомо неправосудної постанови від 04.10.2007 року по справі №1-22/2008р. (1-38/2007р.) про зміну відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу про невиїзд на затримання та доставляння в суд під вартою (а.с.21). На вищевказану заяву прокурором Якимівського району Запорізької області 22 вересня 2008 року було надано відповідь, якою заявника повідомлено про те, що за його зверненням Прокуратурою Якимівського району проводилась перевірка та про результати розгляду ОСОБА_1 письмово повідомлено листом від 17.06.2008р. за №15/1985 вих. З приводу дій судді Якимівського районного суду Бойчевої Н.В. остаточне рішення за звернення ОСОБА_1 буде прийнято після виходу судді з відпустки про що прокуратурою району буде повідомлено додатково (а.с.20).

07 жовтня 2008 року прокурором Якимівського району заявника додатково повідомлено про те, що законність постанови Якимівського районного суду про заміну запобіжного заходу у кримінальній справі за ст. 125 ч.2 КК України порушеної відносно нього, винесеної суддею Якимівського районного суду Бойчевою Н.В. перевірялась апеляційним судом Запорізької області, яким вказане рішення залишено без змін, а тому підстав для перевірки в порядку ст. 97 КПК України відносно ОСОБА_2 не вбачається (а.с.19).

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження прокурора Якимівського району Запорізької області щодо розгляду заяви позивача від 13.08.2008 року про злочин регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, а тому даний позов не може бути розглянуто в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічноправових відносин.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічноправові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, субєктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічноправові спори, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 визначено, що кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, проте таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури, органів досудового слідства має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Порядок здійснення досудового слідства, оскарження до суду рішень, дій та бездіяльності посадових осіб в межах розслідування кримінальної справи та розгляду заяв (повідомлень) про скоєні злочини, регламентується главами 22, 23, 25, 26 Кримінально - процесуального кодексу. Зокрема, статтею 236 КПК України визначений порядок оскарження дій прокурора.

Таким чином, повноваження прокурора, слідчого, органу дізнання та порядок оскарження його дій та бездіяльності регламентовані нормами кримінального судочинства, що виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що даний спір не має ознак публічно-правового, а по суті є оскарження позивачем бездіяльності відповідача, яка, на його думку, допущена з боку прокурора під час розгляду його заяви про вчинений відносно нього злочин.

Посилання апелянта на те, що він оскаржує саме бездіяльність субєкта владних повноважень, а не його дії, що в свою чергу виключає можливості розгляду даного спору в порядку кримінального судочинства, так як нормами КПК передбачено оскарження саме дій, визнається колегією суддів безпідставною та спростовується вищенаведеним.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: С.А. Уханенко