Справа № 18413/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2010 р. справа № 2а-402/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2010 року у справі № 2а-402/10 за позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби відділу державної патрульної інспекції Дніпропетровського району управління Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2, третьої особи: ДАІ УМВС України у Дніпропетровській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора дорожньо-патрульної служби відділу державної патрульної інспекції Дніпропетровського району управління Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії АЕ №183414 від 23.01.2010р. та закрити справу.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2010 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2010 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилався на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки суд першої інстанції не повно зясував всі обставини, що мають значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу іншою стороною до суду не надавались.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2010 року інспектором дорожньо-патрульної служби відділу державної патрульної інспекції Дніпропетровського району управління Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, позивач, 23.01.2010 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину по пішохідному переходу.

На підставі цього протоколу 23 січня 2010 року було винесено постанову серії АЕ № 183414 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинене правопорушення та накладено штраф у розмірі 300,00 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в межах наданих повноважень, з урахуванням усіх істотних обставин справи, з додержанням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладено на субєкта владних повноважень.

Отже, суд першої інстанції безпідставно поклав обовязок доказування на позивача, який у спірних правовідносинах, не є субєктом владних повноважень

При розгляді справи по суті суду першої інстанції слід було виходити з того, що водій зобовязаний виконувати Правила дорожнього руху і лише в разі порушення цих Правил, за наявності належних та допустимих цьому доказів, водій може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб пропустити пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, ПДР визначено обставини, за наявності яких водій зобовязаний надати перевагу пішоходам.

Відповідно до ст..251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст..256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі, зазначаються пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які також є доказом, як це передбачено ст.251 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 23.01.2010р. позивачем, якому була надана можливість власноручно викласти свої пояснення щодо обставин скоєного правопорушення, зазначено: «Подъезжая к пешеходному переходу я увидел, что пешеходы находятся на противоположной от меня полосе движения на тротуаре. Когда я выехал на переход, пешеходы начали переходить дорогу. От пешеходов до автомобиля было не менее 2х метров. Препятствия пешеходам не создавал».

Таким чином, при підписанні даного протоколу ОСОБА_1 не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Більш того, п.18.1 ПДР України не передбачено обовязкової зупинки для надання переваги пішоходам на нерегульованому пішохідному переході.

Вказані обставини відповідачем не спростовані, і відповідно доказів того, що оскаржена постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не надано.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 23.01.2010р. неможливо визнати правомірною, обґрунтованою та такою, що відповідає положенням ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині закриття провадження у справі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки , відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому прийняття рішення щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган чи повноважена особа, яка вирішує питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2010 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АЕ №183414 по справі про адміністративне правопорушення від 23 січня 2010 року, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_4