Справа № 20801/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2010 р.справа № 2а-497/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Цьокі І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора праці у Дніпропетровській області у Павлоградському районі ОСОБА_2 про скасування постанови від 31 березня 2010 року про накладення штрафу, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову головного державного інспектора праці у Дніпропетровській області у Павлоградському регіоні ОСОБА_2 від 31 березня 2010 року як незаконну.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2010 року його було визнано винним за ст.188-6 КУпАП та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360грн. На його думку, дії інспектора при складанні постанови є незаконними з тих підстав, що його не було повідомлено про перевірку не менше ніж за 10 днів, крім того, існує мараторій на перевірку, згідно постанови Кабінету Міністрів України, крім податкової служби, а тому інспектор не мала правових підстав для здійснення перевірки. Крім того, зазначив, що штраф передбачений ст.188-6 КУпАП, визначений у розмірі від 10 до 14 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі від 170грн. до 238грн., що є значно меншим, ніж був накладений на нього.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2010 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилався на те, що суд порушив вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд неповно зясував всі обставини справи. Зазначив, що суд першої інстанції прийняв на себе функції Конституційного суду України щодо тлумачення норм чинного законодавства та відповідності їх вимогам Конституції України. Проведення перевірки підприємства щодо додержання вимог законодавства про працю, що є частиною його господарської діяльності, у даному випадку, на думку позивача, є порушенням вимог чинного законодавства з боку державного інспектора праці.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного державного інспектора праці у Дніпропетровській області у Павлоградському районі ОСОБА_2 при винесенні постанови були правомірними. Постанову прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Січеслав», що підтверджується довідкою №1316 з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організацій України (а.с.11).

ОСОБА_1 18 березня 2010 року за №88 Територіальною Державною Інспекцією праці у Дніпропетровській області було надіслано повідомлення про те, що йому необхідно на 13 годину 00 хвилин 19 березня 2010 року забезпечити предявлення документації за 2009-2010р.р з копіями та узгодженням з інспектором, перелік якої було зазначено у вказаному повідомленні (а.с.8).

19 березня 2010 року у ТОВ «Січеслав»передбачена перевірка додержання законодавства про працю згідно з графіком перевірок на березень 2010 року. До початку перевірки директор ТОВ був ознайомлений із службовим посвідченням Інспектора, йому було розяснено обовязки і повноваження інспекторів, обумовлено документи, які необхідно надати для перевірки. Також неодноразово було запропоновано йому ознайомитися з документами, визначеними в п.2.4 Порядку проведення перевірки… Натомість жодного документу на перевірку ОСОБА_1 надано не було, про що складено відповідний акт.

31 березня 2010 року відповідачем складено протокол №04-10-83/41 з зазначенням обставин скоєння позивачем правопорушення, що полягало створенні перешкод для діяльності посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

На підставі вищевказаного протоколу 31.03.2010 року Головним державним інспектором праці у Дніпропетровській області у Павлоградському районі ОСОБА_2 було винесено постанову №04-10-83/41-08, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360,00грн., відповідно до статті 188-6 КУпАП.

Позивача було запрошено на 10 годину 00 хвилин 31 березня 2010 року для розгляду справи (а.с.9).

Даючи правову оцінку діям відповідача при прийнятті постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані вимоги Конституції України, як норми прямої дії, знайшли своє відображення і у ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначено Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Стаття 188-6 КУпАП, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачає відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цих органів, що тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.6 Положення "Про деякі питання Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №50 від 18.01.2003 року, посадові особи Держнаглядпраці (головні державні інспектори праці, їх заступники, державні інспектори праці) мають право безперешкодно в будь-який час без попереднього інформування з пред'явленням службового посвідчення відвідувати для перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування адміністративні і виробничі приміщення роботодавців, робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, дії інспектора щодо проведення перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підприємстві, керівником якого є позивач, відповідають чинному законодавству і узгоджуються з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення. дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач надала суду усі необхідні докази на підтвердження вини позивача у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.188-6 КУпАП

Оскаржувана постанова, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360,00грн., передбачене статтею 188-6 КУпАП також відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі і ч.3 ст.2 КАС України, про що суд першої інстанції вірно зазначив у своїй постанові.

Посилання апелянта на порушення відповідачем мораторію на перевірку, згідно постанови Кабінету Міністрів України, крім податкової служби та на неповідомлення не пізніше як за 10 днів про проведення перевірки, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки в даному випадку проводилась перевірка не фінансово-господарської діяльності субєктів підприємницької діяльності, а перевірка додержання на підприємстві законодавства про працю.

Отже, посилання позивача на положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31.12.2010р.»№502 від 21.05.2009р. за таких обставин є не коректним.

Більш того, згідно п.5 Указу Президента «Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності»№ від 23.07.1998р. №817/98 зі змінами, чітко встановлений перелік органів виконавчої влади, які уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності субєктів підприємницької діяльності. Державна інспекція праці не входить до цього переліку, не здійснює перевірки фінансово-господарської діяльності, а здійснює контроль за додержанням законодавства про працю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: С.А. Уханенко