Справа № 815/4917/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ К/800/11772/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р.

у справі № 815/4917/14

за позовом Приватного підприємства «БЕССАРАБІЯ-В»

до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «БЕССАРАБІЯ-В» (далі - позивач, ПП «БЕССАРАБІЯ-В») звернулось до суду з позовом до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, Арцизька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 15.08.2014 р. № та № .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Арцизька ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ПП «БЕССАРАБІЯ-В», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Арцизькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «БЕССАРАБІЯ-В» з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість, відображеного у податковій декларації з ПДВ, поданій за відповідний звітний (податковий) період травень 2014 року, за результатами якої складено акт від 15.08.2014 року № 447/22-35434347.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3 ст.198, п.198,6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення у декларації за травень 2014 року від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на суму ПДВ 681779 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення від 15.08.2014 року № (форма «В4»), яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 681779,00 грн. згідно декларації № від 18.06.2014 року за травень 2014 року; податкове повідомлення-рішення від 15.08.2014 року № (форма «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 199881 грн. - за основним платежем та у розмірі 99940,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем (Покупець) та ПП «Довіра-Сервіс» (Продавець) 04.04.2014 року укладено договір купівлі-продажу № 20/03, згідно умов якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов'язується поставити і передати у власність Покупця олію соняшникову (товар), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар та своєчасно здійснювати оплату (п.1.1. Договору).

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: рахунками-фактури, податковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо.

При цьому підтвердженням наявності у позивача місць для розміщення та зберігання придбаної соняшникової олії у ПП «Довіра-Сервіс» за адресою, що зазначена в ТТН: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8 є: свідоцтво на право власності позивача на нерухоме майно (виробничий комплекс), який розташований за адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе,8 від 23.01.2012 року №241 та акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта за адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8 (цех по виробництву соняшникової олії та складські приміщення).

Крім того, на час здійснення господарських операцій ПП «Довіра-Сервіс» було зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Також судами встановлено, що між позивачем (Покупець) та ПСП АФ «Соснівська» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу зерна від 16.05.2014 року, згідно умов якого Продавець зобов'язується продати, а Покупець купує і оплачує на умовах та по ціні даного договору товар (насіння соняшника) (п.1 Договору).

Виконання зазначеного договору підтверджено належним чином складеними первинними документами: рахунком-фактурою, податковою накладною, товарно-транспортними накладними тощо. Оплату придбаного товару підтверджено платіжними дорученнями.

Крім того, на час здійснення господарських операцій ПСП АФ «Соснівська» було зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Як також встановлено судами, позивачем вищевказаний товар (олія соняшникова) у ПП «Довіра Сервіс» та насіння соняшника у ПСП АФ «Соснівська» придбаний для подальшого використання в межах господарської діяльності, а саме для подальшої переробки соняшника на соняшникову олію з метою реалізації такої олії для отримання прибутку.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ПП «Довіра-Сервіс» та ПСП АФ «Соснівська», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів в Одеській області відхилити.

2.Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун