Справа № 30292/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2010 р. справа № 2а-1422/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю. Бишевської Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області

на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2009 року у справі №2а-1422/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області

про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області, в якому просив:

відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів;

визнати незаконною бездіяльність відповідача, що призвела до порушення права на 30% підвищення пенсії з 09.07.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по теперішній час, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до чинного часу з урахуванням підвищення її на 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, зобовязавши сплатити недоплачену суму за строк з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до чинного часу з урахуванням індекса інфляції щомісячних сум боргу за весь час прострочення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. При вирішенні питання про нарахування вказаної доплати до пенсії позивача відповідач керувався положеннями нормативного акту, що на підставі Рішення Конституційного Суду України був визнаний неконституційним, а тому застосуванню не підлягає.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2009 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність відповідача з не нарахування та невиплати позивачу підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, з розрахунку діючої мінімальної пенсії за віком на відповідний місяць, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 25.12.2009 року; зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, з розрахунку діючої мінімальної пенсії за віком на відповідний місяць за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 25.12.2009 року.

Не погодившись з постановою суду Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та винести рішення яким позивачу в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач народився 1931 року та відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»має статус дитини війни що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с.4).

Згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право на отримання підвищення до пенсії, у розмірах, які визначено Законом, а відтак має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, яка діяла в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в редакції яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за 2007, 2008 роки подано до суду 14.12.2009р., тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду заперечення на адміністративний позов в якій наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачем річного строку звернення до суду (а.с.11).

В обґрунтування причин пропуску строку позивач зазначав, що про порушення своїх прав він дізнався від інших пенсіонерів, у звязку з чим не мав можливості звернутися до суду у визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав право звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішень Конституційним Судом України.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007рік, 2008 рік, порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (14.12.2009р.) та враховуючи те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача з не нарахування та невиплати позивачу підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по 13.12.2008 року - скасувати, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок підвищення до пенсії як «дитині війни»з 22 травня 2008 року оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та встановлено з 01 січня 2008 року інший порядок розрахунку підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії «дітям війни», були визнанні неконституційними та втратили чинність з дня прийняття вказаного рішення.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області будь-яких дій з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України, яка діяла в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції, та з урахуванням часу звернення позивача з позовом, колегія судів приходить до висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити позивачу недоотримані суми щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 14 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

На час розгляду справи Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не призупинено дію ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відтак відповідач був зобовязаний виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах, які визначено ст..6 названого Закону.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01 січня 2009 року по час постановлення рішення - 25 грудня 2009 року.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків (справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суд обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалось.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом (Законом України «Про соціальний захист дітей війни», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2009 року у справі № 2а-1422/09 в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по 13.12.2008 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2009 року у справі № 2а-1422/09 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська