Справа № 230/09-2010
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2010 р.справа № 2а-288/09/0818

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя, третіх осіб: ОСОБА_2, КП ВРЕЖО №13 про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя, треті особи: ОСОБА_2, КП ВРЕЖО №13, в якому просила суд визнати дії відповідача протиправними, скасувати рішення відповідача №911 від 20.07.2005 року та свідоцтво на право власності на житло №911 від 20.07.2005 року, видане відповідачем, в частині, що Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_2.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2009 року провадження у даній справі було закрито, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2009 року та постановити нову ухвалу про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі не відповідає обставинам справи. Вказувала на те, що предметом спору є оскарження дій Орджонікідзевської районної адміністрації щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 протиправними, а тому, висновок суду щодо неналежності розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Заперечення на апеляційну скаргу іншими сторонами не подавались.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі ордеру №749 від 08.01.1991 року, виданого виконавчим комітетом, позивачка разом зі своїм чоловіком вселилася у двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. У 1999 році чоловік помер. У 2004 році за вказаною адресою вона зареєструвала свою онучку ОСОБА_2 У 2005 році позивачка вирішила приватизувати квартиру. Розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя №911/г від 20.07.2005 року квартиру №138 передано у часткову власність в рівних долях по Ѕ частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Отже, з матеріалів справи та заявленого адміністративного позову вбачається, що у даному випадку мають місце спірні правовідносини, що виникли між позивачкою ОСОБА_1 та зазначеною нею у якості третьої особи - ОСОБА_2 щодо Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, оскільки на цю частину квартири, яка перебуває з 2005 року у власності ОСОБА_2, претендує позивачка ОСОБА_1

Таким чином, предметом спору у даній справі є реалізація прав власності, користування та оспорювання такого права.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідно до ст.15 ЦПК України передбачено, що справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: субєктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спірних правовідносин.

З позовних вимог, які є предметом позову, не вбачається, що між сторонами існує публічно-правовий спір, спірні правовідносини виникли з приводу спору про право, а саме про право позивача на житло та про набуття права власності на квартиру шляхом її приватизації і стосуються позивача та третьої особи.

Згідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Наявність спору про цивільне право унеможливлює розгляд спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства.

Суд адміністративної юрисдикції, при розгляді адміністративного позову, не може дати правову оцінку наявності чи відсутності у особи цивільного права, в даному випадку права на приватизацію житла, оскільки це повязно з встановленням певних фактів, що мають юридичне значення. Між тим, встановлення таких фактів та визнання права має значення для вирішення питання про порушення такого права і, відповідно, оцінки правомірності прийнятого рішення відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що даний спір не має ознак публічно-правового, а по суті є спором про право, що, в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, тому дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 30 липня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_3