Справа № 2-а-1047/11
Суддя: Андрєєв М. П.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-а-1047/11

26.04.2011

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Андрєєва М.П.

при секретарі - Плясуля О.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 про скасування припису № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з адміністративною позовною заявою до державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 про скасування припису № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 18 лютого 2010 року стосовно нього винесено припис державного інспектора праці ОСОБА_2 від 08.02.2010 року № 12-14-039/0009-0008 щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства здійснення перерахунку сум відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_3 згідно довідки, виданої Кіровською дирекцією з ліквідації шахт від 26.06.2004 р. № 1507 на виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 11.05.2004 р. по справі № 2-5902/04, як це визначено ст.ст. 2,36,37, а також абз. 5 розділу 11 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV та в подальшому при здійсненні виплати перерахованих сум відшкодування шкоди ОСОБА_3 провести компенсацію за порушення строків здійснення цих виплат. Позивач не погоджується з вимогами, зазначеними у приписі від 08.02.2010 р. № 12-14-039/0009-0008, з огляду на таке. Державним інспектором праці під час проведення перевірки не звернуто увагу на те, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.05.2004 р. по справі № 2-5902/4 не впливає на права та обовязки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо здійснення перерахунку страхових виплат ОСОБА_3 Цим рішенням суд зобовязує ДП «Луганськвуглереструктуризація» здійснити перерахунок сум відшкодування шкоди з 01.12.2001 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7, що у свою чергу не могло бути виконано ДП «Луганськуглереструктуризація», оскільки особова справа потерпілого ОСОБА_4 з листопада 2001 р. передана до відділення Фонду, і усі виплати здійснювалися відділенням Фонду. Натомість, Кіровською дирекцією по ліквідації шахт була видана довідка № 1507 від 26.06.2004 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7. Зазначена довідка не є підставою для здійснення перерахунку регресних виплат ОСОБА_3 з урахуванням коефіцієнта 1,7 відділенням Фонду, оскільки: відповідно до п. 4.8. Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сімї на страхову виплату, затвердженої постановою правління Фонду від 20.04.2001 року № 10 особова справа потерпілого повинна містити довідку про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи. Особову справу ОСОБА_3 передано до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Кіровську у серпні 2001 року за актом приймання-передачі № 84 від 29.08.2001 р., яку у листопаді 2001 року передано за місцем проживання потерпілого до м. Сєвєродонецька згідно акту приймання-передачі № 39 від 19.11.2001 р. Разом з особовою справою Кіровською дирекцією по ліквідації шахт (шахта Бажановська) передано довідку про розмір втраченого заробітку від 20.08.2001 р. із зазначенням суми відшкодування 42,18 грн., яка підписана директором та головним бухгалтером підприємства і завірена печаткою підприємства. Зазначені посадові особи повністю відповідають за вказані суми і несуть відповідальність за достовірність даних, зазначених у довідці. Заборгованості станом на 01.04.2001 р. в довідці не зазначено. Таким чином, потерпілому ОСОБА_3 виплачені усі належні суми. Відділення Фонду прийняло вищевказану довідку і відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 р. № 1105 та постанови правління Фонду СНВ від 31.01.2002 р. № 7 потерпілому щорічно проводилось перерахування суми щомісячної страхової виплати на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки, що підтверджується довідкою, наданою відділенням Фонду. Крім того, ОСОБА_3 особисто написав заяву від 20.08.2001 р. про продовження йому страхових виплат, які проводилися Кіровською ДЛШ, тобто йому було достеменно відомо про суми відшкодування, призначені Кіровською ДЛШ і продовжені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і не заперечував проти них. При перерахунку сум відшкодування шкоди застосований коефіцієнт 1,7 з посиланням на наказ Міністра вугільної промисловості № 72 від 04.03.1996 р. Однак це протирічить дійсності, оскільки в зазначеному наказі немає посилання на коефіцієнт 1,7. З зазначеним наказом повязаний коефіцієнт 2,38 коефіцієнт зростання тарифних ставок працівників вугільної промисловості, який не призвів до підвищення заробітної плати. Те, що на підставі зазначеного наказу проводилося підвищення на коефіцієнт 2,38 підтверджується: 1) розясненням Верховного Суду України від 01.04.2002 р. № 1-3/89, 2) доданим до позовної заяви листом Міністерства праці та соціальної політики від 19.11.2009 р. Крім того, виконуючий обовязки Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 за дорученням Кабінету Міністрів України надав розяснення № 1-3/89 від 01.04.2002 р. про те, що вимоги потерпілих про збільшення відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 не можуть бути задоволені через відсутність підстав, оскільки середня заробітна плата працівників не збільшилася, так як згідно п. 1.6. наказу № 72 зміна структури заробітної плати проводилася без її підвищення, а тому і зміни розміру відшкодування шкоди в даному випадку не могло бути. Відповідно Верховний Суд вважає, що при перерахунку розміру відшкодування шкоди потерпілим на виробництві необхідно враховувати коефіцієнт фактичного підвищення середньої заробітної плати. Таким чином, наказ Міністра вугільної промисловості № 72 від 04.03.1996 р., стосується коефіцієнта 2,38. Коефіцієнт 1,7 документально не підтверджений, а отже вимоги щодо застосування даного коефіцієнту є нормативно необґрунтованими. Крім того, згідно наказу Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 р. № 168 наказ Мінвуглепрому № 72 визнано таким, що втратив чинність, що в свою чергу ще раз підтверджує необґрунтованість та безпідставність здійснення перерахунку ОСОБА_3, оскільки відділення ВД Фонду СНВ в м. Сєвєродонецьку у відповідності до ст. 19 Конституції України, діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому не має правових підстав для здійснення перерахунку регресних виплат на підставі не чинного наказу. В грудні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з вимогою зобовязати відділення ВД Фонду СНВ в м. Сєвєродонецьку здійснити перерахунок регресних виплат за період з 01.12.2001 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7 на підставі виданої Кіровською дирекцією по ліквідації шахт довідки від 26.06.2004 р. № 1507, яку відділення Фонду не приймало. Однак ОСОБА_3 не надав суду усіх необхідних доказів на підтвердження своїх вимог і написав заяву про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю достатніх доказів з його боку (заява ОСОБА_4 знаходиться в матеріалах справи № 2-а-15/06 Сєвєродонецького міського суду), на підставі чого було винесено ухвалу від 20.04.2006 р. про закриття провадження у справі. Державний інспектор праці при винесенні припису не надавав належної уваги зазначеним вище обставинам, керувався лише довідкою № 1507 від 26.06.2004 р., виданою Кіровською дирекцією по ліквідації шахт, водночас не перевіряючи накази підприємства про підвищення заробітної плати працівникам вугільної промисловості у відповідності до наказу Міністра вугільної промисловості України від 04.03.1996 р. № 72. Крім того, у жовтні 2010 року Сєвєродонецьким міським судом розглянуто позов ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перерахунок регресних виплат з урахуванням коефіцієнта 1,7, за яким позивач відмовився від своїх позовних вимог і провадження по справі закрито. На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 вважає припис державного інспектора праці від 08.02.2010 р. № 12-14-039/0009-0008 необґрунтованим, винесеним з порушенням законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і таким, що підлягає скасуванню, тому він був вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати припис державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а саме: скасувати припис державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року. Додаткових пояснень не мав.

В судове засідання відповідач державний інспектор праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до абз. 6 п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. № 472 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 03.10.1997 р. № 1100, перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Відповідно до листа Міністерства палива та енергетики України від 29.08.2000 р. № 9-1042/9Д, граничний розмір суми відшкодування шкоди в перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності для працівників шахти „Бажановська, яка раніше входила в ВО „Стахановуголь за професією начальника дільниці по добичі вугля, ким і працював ОСОБА_3 на момент отримання травми, складала 430,10 грн. Тобто дирекцією по ліквідації шахт здійснено перерахунок ОСОБА_3 з урахуванням усіх підвищень тарифних ставок та коефіцієнтів підвищення середньої заробітної плати, що підтверджується додатком до наказу № 190 від 27.11.2000 р.

Судом встановлено, що 18 лютого 2010 року стосовно позивача винесено припис державного інспектора праці ОСОБА_2 від 08.02.2010 року № 12-14-039/0009-0008 щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства здійснення перерахунку сум відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_3 згідно довідки, виданої Кіровською дирекцією з ліквідації шахт від 26.06.2004 р. № 1507 на виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 11.05.2004 р. по справі № 2-5902/04, як це визначено ст.ст. 2,36,37, а також абз. 5 розділу 11 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV та в подальшому при здійсненні виплати перерахованих сум відшкодування шкоди ОСОБА_3 провести компенсацію за порушення строків здійснення цих виплат. Позивач не погоджується з вимогами, зазначеними у приписі від 08.02.2010 р. № 12-14-039/0009-0008, з огляду на таке. Державним інспектором праці під час проведення перевірки не звернуто увагу на те, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.05.2004 р. по справі № 2-5902/4 не впливає на права та обовязки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо здійснення перерахунку страхових виплат ОСОБА_3 Цим рішенням суд зобовязує ДП «Луганськвуглереструктуризація» здійснити перерахунок сум відшкодування шкоди з 01.12.2001 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7, що у свою чергу не могло бути виконано ДП «Луганськуглереструктуризація», оскільки особова справа потерпілого ОСОБА_4 з листопада 2001 р. передана до відділення Фонду, і усі виплати здійснювалися відділенням Фонду. Натомість, Кіровською дирекцією по ліквідації шахт була видана довідка № 1507 від 26.06.2004 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7. Зазначена довідка не є підставою для здійснення перерахунку регресних виплат ОСОБА_3 з урахуванням коефіцієнта 1,7 відділенням Фонду, оскільки: відповідно до п. 4.8. Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сімї на страхову виплату, затвердженої постановою правління Фонду від 20.04.2001 року № 10 особова справа потерпілого повинна містити довідку про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи. Особову справу ОСОБА_3 передано до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Кіровську у серпні 2001 року за актом приймання-передачі № 84 від 29.08.2001 р., яку у листопаді 2001 року передано за місцем проживання потерпілого до м. Сєвєродонецька згідно акту приймання-передачі № 39 від 19.11.2001 р. Разом з особовою справою Кіровською дирекцією по ліквідації шахт (шахта Бажановська) передано довідку про розмір втраченого заробітку від 20.08.2001 р. із зазначенням суми відшкодування 42,18 грн., яка підписана директором та головним бухгалтером підприємства і завірена печаткою підприємства. Зазначені посадові особи повністю відповідають за вказані суми і несуть відповідальність за достовірність даних, зазначених у довідці. Заборгованості станом на 01.04.2001 р. в довідці не зазначено. Таким чином, потерпілому ОСОБА_3 виплачені усі належні суми. Відділення Фонду прийняло вищевказану довідку і відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 р. № 1105 та постанови правління Фонду СНВ від 31.01.2002 р. № 7 потерпілому щорічно проводилось перерахування суми щомісячної страхової виплати на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки, що підтверджується довідкою, наданою відділенням Фонду. Крім того, ОСОБА_3 особисто написав заяву від 20.08.2001 р. про продовження йому страхових виплат, які проводилися Кіровською ДЛШ, тобто йому було достеменно відомо про суми відшкодування, призначені Кіровською ДЛШ і продовжені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і не заперечував проти них. При перерахунку сум відшкодування шкоди застосований коефіцієнт 1,7 з посиланням на наказ Міністра вугільної промисловості № 72 від 04.03.1996 р. Однак це протирічить дійсності, оскільки в зазначеному наказі немає посилання на коефіцієнт 1,7. З зазначеним наказом повязаний коефіцієнт 2,38 коефіцієнт зростання тарифних ставок працівників вугільної промисловості, який не призвів до підвищення заробітної плати. Те, що на підставі зазначеного наказу проводилося підвищення на коефіцієнт 2,38 підтверджується: 1) розясненням Верховного Суду України від 01.04.2002 р. № 1-3/89, 2) доданим до позовної заяви листом Міністерства праці та соціальної політики від 19.11.2009 р. Крім того, виконуючий обовязки Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 за дорученням Кабінету Міністрів України надав розяснення № 1-3/89 від 01.04.2002 р. про те, що вимоги потерпілих про збільшення відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 не можуть бути задоволені через відсутність підстав, оскільки середня заробітна плата працівників не збільшилася, так як згідно п. 1.6. наказу № 72 зміна структури заробітної плати проводилася без її підвищення, а тому і зміни розміру відшкодування шкоди в даному випадку не могло бути. Відповідно Верховний Суд вважає, що при перерахунку розміру відшкодування шкоди потерпілим на виробництві необхідно враховувати коефіцієнт фактичного підвищення середньої заробітної плати. Таким чином, наказ Міністра вугільної промисловості № 72 від 04.03.1996 р., стосується коефіцієнта 2,38. Коефіцієнт 1,7 документально не підтверджений, а отже вимоги щодо застосування даного коефіцієнту є нормативно необґрунтованими. Крім того, згідно наказу Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 р. № 168 наказ Мінвуглепрому № 72 визнано таким, що втратив чинність, що в свою чергу ще раз підтверджує необґрунтованість та безпідставність здійснення перерахунку ОСОБА_3, оскільки відділення ВД Фонду СНВ в м. Сєвєродонецьку у відповідності до ст. 19 Конституції України, діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому не має правових підстав для здійснення перерахунку регресних виплат на підставі не чинного наказу. В грудні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з вимогою зобовязати відділення ВД Фонду СНВ в м. Сєвєродонецьку здійснити перерахунок регресних виплат за період з 01.12.2001 р. з урахуванням коефіцієнта 1,7 на підставі виданої Кіровською дирекцією по ліквідації шахт довідки від 26.06.2004 р. № 1507, яку відділення Фонду не приймало. Однак ОСОБА_3 не надав суду усіх необхідних доказів на підтвердження своїх вимог і написав заяву про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю достатніх доказів з його боку (заява ОСОБА_4 знаходиться в матеріалах справи № 2-а-15/06 Сєвєродонецького міського суду), на підставі чого було винесено ухвалу від 20.04.2006 р. про закриття провадження у справі. Державний інспектор праці при винесенні припису не надавав належної уваги зазначеним вище обставинам, керувався лише довідкою № 1507 від 26.06.2004 р., виданою Кіровською дирекцією по ліквідації шахт, водночас не перевіряючи накази підприємства про підвищення заробітної плати працівникам вугільної промисловості у відповідності до наказу Міністра вугільної промисловості України від 04.03.1996 р. № 72. Крім того, у жовтні 2010 року Сєвєродонецьким міським судом розглянуто позов ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перерахунок регресних виплат з урахуванням коефіцієнта 1,7, за яким позивач відмовився від своїх позовних вимог і провадження по справі закрито (а.с. 4-12).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 про скасування припису № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року обґрунтовані й підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 19, 49, 51, 69, 71,159-163, 171 КАС України, відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. № 472 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 03.10.1997 р. № 1100, листа Міністерства палива та енергетики України від 29.08.2000 р. № 9-1042/9Д, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 про скасування припису № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року задовольнити.

Скасувати припис державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Луганській області ОСОБА_2 № 12-14-039/0009-0008 від 08.02.2010 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: М.П. АНДРЄЄВ