Справа № 7605/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2010 р.справа № 2а-3841/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Семененка Я.В. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року по справі №2а-3841/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2003-2008 роки,-

в с т а н о в и л а :

В вересні 2009 року позивач звернувся до суду позовною заявою, в якій просив винести рішення про стягнення з відповідача за рахунок коштів Державного бюджета України на його користь недоотриману суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2008 роки в розмірі 9848 грн.30 коп.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2008 роки відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив визнати незаконним рішення суду першої інстанції та скасувати його, винести нове рішення, котрим визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області в частині недонарахування та невиплати йому щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат за період з 2003 по 2008 роки, включно, оскільки це передбачено ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов»язати відповідача зробити перерахунок, донарахувати та виплатити йому за період з 2003 по 2008 рік, включно, недораховану щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат у відповідності з вимогами ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, котрі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», керуючись з встановлених розмірів мінімальних заробітних плат: за 2003 рік -185 грн., 2004 рік 205 грн., 2005 рік 290 грн.,2006 рік 400 грн., 2007 рік -460 грн., 2008 рік 515 грн. Окрім того вказав на те, що оскільки йому відповідач виплачує йому щорічну допомогу на оздоровлення, пов»язану з причиненям шкоди здоров»ю, а тому строк позовної давності судом першої інстанції не повинен був застосовуватись.

В подальшому апелянт змінив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року та прийняти нову постанову визнавши протиправною бездіяльність відповідача в частині недонарахування та невиплати йому щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат за період з 2003 по 2008 роки , включно, оскільки це передбачено ст..48 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання не повідомив.

Колегія суддів за відсутності сторін вважає за можливе розглянути справу в порядку, передбаченому ст.. 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС катастрофи 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії 238103 від 23 грудня 1992 року (а.с. 8).

Відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 19.12.1991 року позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за період 2003-2004 років відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою розмір такої допомоги встановлений для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , а при виплаті за 2005-2008 рік керувався постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою розмір зазначеної допомоги встановлений для учасників ліквідації 2 категорії в сумі 100 грн.

В Законах України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати»які приймалися Верховною Радою України на 2000-2005 роки ( № 1766-ІІІ від 01.06.2000р., № 2896-ІІІ від 13.12.2001 р. Ю, № 372-ІV від 26.12.2002 р., які і до сьогодні не визнані не конституційними ) встановлено, що прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат. Тому дія цих законів не надає права для застосовування показників мінімальної заробітної плати розрахунковою величиною для визначення розмірів компенсацій і допомоги передбачених Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , оскільки тільки Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються не залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними нормами на відповідний бюджетний рік.

В звязку з чим, позивач отримував щорічну допомогу на оздоровлення у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , щодо застосування строків позовної давності в частині задоволених позовних вимог про зобов»язання відповідача провести нарахування та виплатити позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення в період з 2003-2005,2007 роки , оскільки позивач щорічно отримував допомогу на оздоровлення мав змогу контролювати її розмір, окрім того, законом передбачено виплату позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення, а не відшкодування шкоди.

Позовні вимоги в частині стягнення допомоги за 2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки дію абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого та сьомого частини четвертої ст.48 Закону було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з п.37 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік». В цей період застосовувалась постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007, № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", частину 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: "одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

На час виплати допомоги позивачу 15 травня 2008 р. дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" була зупинена.

Виходячи з пріоритетності дії закону того, який прийнятий пізніше, та відповідно до ст.19 Конституції України передбачено, що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення повинен був застосовувати положення діючого на той період Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки пункт 28 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Враховуючи вищенаведене, дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не можна визнати неправомірними, тому підстав для задоволення позовних вимог за 2008 рік немає.

За вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права постанова суду належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам закону, тому вимоги апеляційної скарги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року за адміністративною справою № 2а-3841/09 без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного суду України двадцяти днів з моменту проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 16 вересня 2010 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Я.В. Семененко

Суддя: О.М. Лукманова