Справа № 21253/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2010 р. справа № 2а-229/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Щербатому І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції м. Марганець ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною і скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АЕ №204345 від 10 квітня 2010 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2010 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2010 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовував тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не були допитані свідки, на допиті яких наполягав позивач у поданому ним позові.

Заперечень на апеляційну скаргу іншою стороною до суду не надавались.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2010 року інспектором дорожньо-патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції м. Марганець ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення серії АЕ №316161, відповідно до якого, позивач 10.04.2010р., керуючи автомобілем НОМЕР_1 в місті Марганець по вулиці Радянській, проїхав пішохідний перехід, не надавши перевагу в русі пішоходам, які проходили проїзну частину на пішохідному переході, чим допустив порушення п. 18.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі цього протоколу 10 квітня 2010 року було винесено постанову серії АЕ №204345 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинене правопорушення та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні підтверджено факт вчинення позивачем 10.04.2010 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, жодних належних доказів, які б підтверджували те, що позивачем дане правопорушення не вчинялося, останнім надано не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладено на субєкта владних повноважень.

Отже, суд першої інстанції безпідставно поклав обовязок доказування на позивача, який у спірних правовідносинах, не є субєктом владних повноважень

При розгляді справи по суті суду першої інстанції слід було виходити з того, що водій зобовязаний виконувати Правила дорожнього руху і лише в разі порушення цих Правил, за наявності належних та допустимих цьому доказів, водій може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб пропустити пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, ПДР визначено обставини, за наявності яких водій зобовязаний надати перевагу пішоходам.

Відповідно до ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі, зазначаються пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які також є доказом, як це передбачено ст.251 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.04.2010р., ОСОБА_1 не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, про що написав заперечення у даному протоколі та зазначав, що буде оскаржувати дії відповідача в суді, заявляв про необхідність виклику свідків вказаних обставин ( а.с.3).

Заперечення, викладені позивачем у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідачем не спростовані, і, відповідно, доказів того, що оскаржена постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не надано.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2010р. неможливо визнати правомірною, обґрунтованою та такою, що відповідає положенням ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині закриття провадження у справі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки , відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому прийняття рішення щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган чи повноважена особа, яка вирішує питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2010 року скасувати та прийняти нову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову АЕ №204345 від 10.04.2010 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді 340 гривень за порушення ч.1 ст.122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 03 грудня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: О.М. Лукманова