Справа № 485/1232/15-а
Суддя: Устіченко К. І.
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/485/46/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Устіченка К.І.,

при секретарі - Коренець Н.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання неправомірними дій щодо призначення пенсії та скасування,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2015 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом. В заяві зазначила, що з 16 травня 2014 року ОСОБА_3 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". 01 липня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - за віком і просила врахувати при визначенні розміру пенсії стаж роботи у Снігурівській виправній колонії - 5 (далі СВК-5) у подвійному розмірі.

Відповідач відмовляється зарахувати стаж роботи у СВК-5 у подвіному розмірі, про що надав роз"яснення у своєму листі 27 квітня 2015 року.

Вважає дії відповідача неправомірними та просила суд зобов"язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_3 за віком з 01 липня 2015 року з урахуванням стажу роботи у СВК-5 з 25 травня 1979 року по 15 травня 2014 рік, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в подвійному розмірі.

У судове засідання позивачка не з"явилася, про ден та час слухання справи повідомлена належним чином.

Представник позивача за дорученням позовні вимоги підтримала повністю та вважає, що діями відповідача порушено положення ст.60 "Про пенсійне забезпечення", та просила суд про задоволення позову.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у запереченні, які перебувають у матеріалах адміністративної справи та просила суд відмовити у задоволенні позову позивачці.

Згідно ст.ст.2, 6, 18, 71, 99 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскарженні будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа, має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, в яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органів місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Адміністративний позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 16 травня 2014 року перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Як свідчить заява (а.с.14), 01 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з проханням перевести пенсію з одного виду на інший - за віком та при визначенні розміру пенсії врахувати стаж роботи з 25 травня 1979 року по 15 травня 2014 рік у Снігурівській виправній колонії - 5, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у подвійному розмірі.

Відповідач відмовляє позивачці у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи в СВК-5 у подвійному розмірі, про що свідчить лист на а.с.7-8.

Підставою для неврахування відповідачем стажу роботи позивача у подвійному розмірі стало ненадання документів на підтвердження її роботи в інфекційному закладі охорони здоров"я Департаменту кримінально-виконавчої служби (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні).

Але з таким висновком відповідача погодитися неможливо. Згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров"я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров"я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров"я, а також у психіатричних закладах охорони здоров"я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", туберкульоз є соціально-небезпечною інфекційною хворобою, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади - це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров"я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, саноторно-курортні, інші заклади), чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров"я.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров"я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного Департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року №247, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу було віднесено спеціалізовані-туберкульозна лікарня. Цим же Переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення). Лікарняні заклади, призначені для медичного обслуговування засуджених, у залежності від покладених функцій, можуть мати найменування міжобласних.

Як свідчить наказ від 27 червня 1983 року колишнього Міністерства Внутрішніх Справ Української РСР №0119 (а.с.19, 33), виправно-трудова колонія №5, на той час індекс установи ІН316/5 УМВС Миколаївського облвиконкому з 01 липня 1983 року була перепрофільована в установу виконання покарань, для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідно з вимогами наказу ОСОБА_4 №0230 - 1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР. Цим наказом начальника УМВС Миколаївського облвиконкому зобов"язано до виконання комплексу протиепідемічних і санітарно-гігієнічних вимог, направлених на попередження, поширення тубінфекції; начальника Медичного управління МВС УРСР прийняття всіх необхідних мір по забезпеченню медичного обслуговування спецконтингенту згідно чинних наказів та інструкцій МВС СРСР, Мінздраву СРСР, МВС УРСР та Мінздраву УРСР.

Наказом МВС України від 11 жовтня 1994 року №556 затверджено Перелік спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз (Додаток №2 до наказу). У п.п. 1 зазначено, що установа ІН316/5 УМВС України визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режимі ув"язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу (а.с. 15-16).

Таке саме визначення установи було зазначено і у наступному Переліку, затвердженого наказом МВС України №836 від 03 грудня 1996 року (а.с.17-18).

Згідно наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29 листопада 1999 року, установа ІН316/5 перейменована у Снігурівську виправну колонію Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області №5 (а.с.10).

Наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 02 квітня 2009 року №59 Снігурівську виправну колонію №5 перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки, а згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427 від 18 червня 2012 року в Снігурівську виправну колонію Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області №5 і значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі, які хворі на туберкульоз).

Таким чином, судом встановлено і позивачем надано відповідні докази про те, що з 01 липня 1983 року по теперішній час Снігурівська ВК№5 є установою, у якій утримуюются та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз легень, тобто фактично установа виконує функції закладу охорони здоров"я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворих на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Посилання відповідача на ту обставину, що СВК-5 не є лікувальним закладом, не ґрунтується на законі і непідтверджене жодними доказами, а тому суд не бере їх до уваги.

Відмовляючи у зарахуванні стажу роботи у вказаному закладі у подвійному розмірі, відповідач порушив пенсійні права позивачки, а тому її вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, але частково, зважаючи на те, що установа, як лікувальний заклад, почала працювати з 27 червня 1983 року, саме з цього періоду і слід рахувати стаж роботи у подвійному розмірі.

Суд стягує з державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 73грн.08коп.

Керуючись ст.ст. 122, 138, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської області щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи у Снігурівській виправній колонії №5.

Зобов"язати Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з 01 липня 2015 року з урахуванням стажу роботи у Снігурівській виправній колонії №5 з 01 липня 1983 року по 15 травня 2014 рік відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у подвійному розмірі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 73грн.08коп.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного адміністративного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Особи, які брали участь у справі, але були відсутні при проголошенні постанови, протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ