Справа № 803/1406/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/1406/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцького національного технічного університету до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання незаконним та скасування пункту вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Луцький національний технічний університет (далі позивач, Луцький НТУ, ЛНТУ, університет, підконтрольна установа) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Волинській області (далі відповідач, ДФІ у Волинській області, інспекція) про визнання незаконним та скасування пункту 5 листа-вимоги від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДФІ у Волинській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ЛНТУ та його структурних підрозділів, за результатом якої було складено акт від 07 квітня 2015 року №030-22/01, який підписаний представниками університету із запереченнями. 26 травня 2015 року позивач отримав лист-вимогу від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818 у пункті 5 якого встановлено порушення університетом вимог пункту 2 «Порядку виплату надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78, «Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, внаслідок включення до стажу педагогічної роботи науково-педагогічних працівників періоду роботи на посаді наукового співробітника, в результаті чого незаконно нараховані і виплачені надбавки за вислугу років у завищеному розмірі за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2015 року на загальну суму 35 281,02 грн та відповідно зайво перераховано єдиний соціальний внесок на загальну суму 12 806,98 грн.

Вказане порушення мотивоване тим, що позивач визначаючи тривалість стажу науково-педагогічних працівників для виплати надбавки за вислугу років, неправомірно, на думку фінансової інспекції, керувався положенням Колективного договору ЛНТУ, в якому передбачено, що до стажу науково-педагогічної роботи зараховується і стаж перебування на посадах наукових співробітників.

Університет з вказаними висновками не погоджується та вважає, що положення про зарахування наукового стажу до науково-педагогічного, яке закріплене в Колективному договорі ЛНТУ, є додатковою гарантією в розумінні трудового законодавства, яка може бути встановлена за згодою трудового колективу та адміністрації на підставі статті 9-1 Кодексу законів про працю України.

З наведених підстав просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 5 листа-вимоги від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818 (а.с.6).

У судовому засіданні представники позивача уточнили позовні вимоги та просили суд визнати незаконним та скасувати пункт 4 листа-вимоги від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818.

Відповідач, субєкт владних повноважень, в письмових запереченнях від 16 липня 2015 року №03-015-07-14/3671 (а.с.42-44) та його представники у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з тих підстав, що питання виплати надбавки за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам регулюється Порядком виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78. Доводи фінансової інспекції зводяться до того, що колективний договір не може собою підміняти законодавство та встановлювати інший порядок обчислення науково-педагогічного стажу для виплату надбавки за вислугу років.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками Державної фінансової інспекції у Волинській області у період з 16 січня по 07 квітня 2015 року проводилася планова ревізія фінансово-господарської діяльності у Луцькому національному технічному університеті, за результатом якої складений акт від 07 квітня 2015 року №030-22/01 (а.с.24-27).

На сторінці 37 акту зазначено, що ревізією дотримання законодавства при визначенні педагогічного стажу науково-педагогічних працівників при нарахування надбавки за вислугу років за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2015 року, проведеною суцільним способом по 36 науково-педагогічних працівниках у трудових книжках та особових рахунках з нарахування заробітної плати встановлено, що в порушення пункту 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78 (далі Порядок №78), та Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 (далі Перелік №963), внаслідок включення до стажу педагогічної роботи періоди роботи на посаді наукового співробітника незаконно нарахована та виплачена надбавка за вислугу років у завищеному розмірі чотирьом доцентам університету на загальну суму 35 281,02 грн, та, відповідно, зайво перераховано єдиний соціальний внесок на загальну суму 12 806,98 грн.

Відповідно до п.5.18 Колективного договору ЛНТУ на 2011 2014 роки, затвердженого конференцією трудового колективу ЛНТУ 30 серпня 2011 року, науковий стаж прирівнено до науково-педагогічного стажу.

Однак, Переліком №963 чітко визначено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, в якому відсутня посада наукового співробітника. Крім того, відповідно до статті 22-1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», посада наукового співробітника відноситься до посад наукових працівників (а.с.26).

За результатом розгляду письмових заперечень позивача до акту ревізії, вони залишені без задоволення (а.с.34-38).

На підставі висновків акту ревізії від 07 квітня 2015 року №030-22/01, ДФІ у Волинській області направило Луцькому НТУ лист-вимогу від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818, у пункті 4 якого вимагалося стягнути з винних осіб у встановленому законодавством порядком шкоду, спричинену завищенням виплат заробітної плати, яка не відшкодована в ході ревізії в загальній сумі 197 233,10 грн, в тому числі внаслідок завищення, спричиненого зарахуванням наукового стажу до науково-педагогічного (а.с.31).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Положення), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), а на підставі рішення суду в інших субєктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування (пункт 1 цього Порядку).

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності обєкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам обєкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається обєкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20 січня 2015 року №21-603а14, від 15 квітня 2014 року №21-40а14, від 13 травня 2014 року №21-89а14, від 18 вересня 2014 року №21-332а14, які в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинні враховуватися всіма судами України.

У справі, яка розглядається, Інспекція предявила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії Університету.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Суд зауважує, що свої права та законні інтереси позивач має захищати шляхом висловлення заперечень проти позову органу державного фінансового контролю про стягнення коштів (збитків).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Луцького національного технічного університету до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання незаконним та скасування пункту 4 листа-вимоги від 22 травня 2015 року №03-030-14-14/2818 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 24 липня 2015 року.