Справа № 826/9127/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2015 року № 826/9127/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури міста Києва

про визнання протиправним та скасування наказу №1289к від 20 квітня 2015 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до прокуратури міста Києва (далі по тексту -відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №1289к від 20.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, щодо нього було неправомірно застосовано заходи дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не прибув, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позивні вимоги підтримує, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надала письмові заперечення.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття позивача до суду, в судовому засіданні 18.06.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 2010 року проходить службу в органах прокуратури України, зокрема, з травня 2014 року на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури міста Києва, юрист 1 класу.

Позивачем здійснюється досудове розслідування двох кримінальних проваджень за фактами переслідування співробітниками структурних підрозділів МВС України учасників мирних акцій протесту «Євромайдан» та всеукраїнського громадського руху «Антимайдан», зокрема:

- кримінального провадження №0001034 (в 11 томах) від 25.11.2013 за частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України за фактом спричинення працівниками міліції 25.11.2013 тілесних ушкоджень ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 під час проведення масових заходів в центральній частині міста Києва;

- кримінального провадження №0000512 (в 1 томі) від 27.05.2014 за частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України за фактом перевищення службових повноважень працівниками спецпідрозділу МВС України «Беркут», які 25.11.2013 на Європейській площі в місті Києві перешкоджали діяльності народних депутатів України ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Наказом в.о. прокурора міста Києва №1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 20.04.2015 за неналежне виконання службових обов'язків, грубі порушення вимог кримінального законодавство ОСОБА_1 оголошено догану.

Позивач, вважаючи застосування до нього заходів дисциплінарної відповідальності, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Правовідносини, пов'язані з проходженням служби та звільнення з органів прокуратури, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (далі по тексту - Закон №1789-ХІІ), Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим постановою Верховної Ради України №1796-ХІІ від 06.12.1991 (далі по тексту - Дисциплінарний статут №1796-ХІІ), та іншими.

Згідно частини другої статті 17 Закону №1789-XII слідчі прокуратури провадять попереднє слідство у справах про діяння, що містять ознаки злочину, віднесені законом до їх підслідності, а також в інших справах, переданих їм прокурором.

Нормами частини третьої статті 48 Закону №1789-XII передбачено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним Статутом прокуратури України.

У відповідності до частини першої статті 8 Дисциплінарного статуту №1796-ХІІ дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного статуту №1796-ХІІ передбачені види дисциплінарних стягнень, зокрема, догана (пункт 1).

Як вбачається зі спірного наказу №1289к від 20.04.2015 підставою для застосування до позивача заходів дисциплінарної відповідальності стало те, що ним, на думку відповідача, неналежним чином виконувались службові обов'язки та мале місце грубі порушення кримінального процесуального законодавства.

Підстави та порядок проведення Головним управлінням кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки, Головним управлінням організаційного та правового забезпечення та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури службових розслідувань та службових перевірок визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.03.2012 N20 (далі по тексту Інструкція №20).

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу (пункт 2 Інструкції).

Дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців (стаття 12 Дисциплінарного статуту №1796-ХІІ).

Як вбачається з матеріалів справи, Генеральною прокуратурою України проведено службову перевірку у прокуратурі міста Києва з метою з'ясування причин порушень чинного законодавства про розслідуванні кримінальних справ за фактами переслідування співробітниками структурних підрозділів МВС України учасників мирних акцій протесту «Євромайдан» та Всеукраїнського громадського руху «Автомайдан».

У пункті 10 Інструкції №20 передбачено, що при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об'єктивному і всебічному з'ясуванню підлягають: обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного чи кримінального правопорушення, іншого ганебного вчинку, їх мотиви; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників; характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до порушення тощо); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені; характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування; обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників; правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події тощо.

Результати проведеного службової перевірки викладені у висновку службової перевірки щодо від 08.04.2015.

За результатами перевірки встановлено, що досудове слідство у кримінальних провадженнях вказаної вище категорії проводилось без належного планування, поверхово, безсистемно та епізодично.

Працівниками слідчого відділу та відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста допущені чисельні порушення Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, статті 2 щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, статті 28 про те, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, статті 40, якою передбачено, що слідчий органу досудового розслідування несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, а також вимог наказу Генеральної прокуратури України №4гн від 19.12.2012 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні».

Так, слідчим прокуратури міста ОСОБА_1 до цього часу не проведені всі необхідні та можливі слідчі дії у кримінальному провадженні №0001034 від 25.11.2013 за частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, за фактом спричинення 25.11.2013 працівниками міліції тілесних ушкоджень ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_15 та ОСОБА_6 під час проведення масових заходів у центральній частині міста Києва.

Хід розслідування слідчим ОСОБА_1 належним чином не планувався, вказівки прокурора в повному обсязі не виконані. Крім того, не проведені такі необхідні слідчі дії, як слідчи експерименти, огляди місця подій, одночасні допити тощо. Судово-медична експертиза проведена не по всім потерпілим. Заходи реагування щодо невиконання постанов про виконання слідчих дій на території інших областей не вживались та не ініціювались.

Крім того, слідчим ОСОБА_1 після зупинення 30.08.2014 досудового розслідування на підставі пункту 2 частини першої статті 280 Кримінального процесуального кодексу України, постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_16 була винесена лише через два місяці, а документи щодо здійснення його розшуку до органів СБУ не скеровано.

Поруч з цим, аналогічні грубі порушення допущені слідчим ОСОБА_1 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000512 від 27.05.2014 за частиною другою статі 365 Кримінального кодексу України за фактом перевищення службових повноважень працівниками спецпідрозділу МВС України «Беркут», які 21.11.2014 на Європейській площі в місті Києві перешкоджали діяльності народних депутатів України ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

З червня 2014 до лютого 2015 слідчим ОСОБА_1 слідчі дії у кримінальному провадженні взагалі не проводились.

Так, згідно пункту 11 Інструкції №20 особа, яка проводить службове розслідування чи службову перевірку, має право: отримувати від працівників прокуратури та інших осіб письмові пояснення, а в разі відмови надати пояснення - скласти відповідний акт за підписами не менше 3-х осіб.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту №1796-ХІІ прокуратури передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 20.04.2015 були надані письмові пояснення стосовно проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0001034, в яких позивач зазначає, що у нього, як у слідчого прокуратури міста Києва перебували в провадженні матеріали кримінального провадження №0001034, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.13 за підозрою ОСОБА_17 у перевищення ним влади, під час проведення масових заходів 25.11.13 на вулиці Грушевського в м. Києві, що виразилось у заподіянні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 365 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_17 підозрюється у тому, що він, перебуваючи на посаді командира полку міліції особливого призначення «Беркут» підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу перевищив владу та службові повноваження, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, з метою притягнення до кримінальної відповідальності осіб за участь у мирних протестах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 365 Кримінального кодексу України.

За результатами проведення досудового розслідування слідчим слідчого відділу прокуратури міста Києва за погодженням із процесуальним керівником прокуратури міста Києва 29.08.2014 повідомлено про підозру колишньому начальнику ПМОП «Беркут» в м. Києві ОСОБА_16 за частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України.

У зв'язку з тим, що в ході досудового розслідування не вдалось встановити місцезнаходження підозрюваного слідчим слідчого відділу прокуратури міста Києва 13.10.2014 винесено постанову про оголошення ОСОБА_16 у розшук.

Крім того, позивач повідомив, що слідчим прокуратури міста Києва внесено до Голосіївського районного суду міста Києва два клопотання про: надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_16 (22.10.2014) та застосування ОСОБА_16 запобіжного заходу тримання під вартою (22.10.2014). За результатами розгляду зазначених клопотань Голосіївським районним судом міста Києва винесено ухвалу про надання слідчому відділу прокуратури міста Києва дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_16 (06.11.2014).

06.11.2014 слідчим відділом прокуратури міста Києва винесено постанову про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001034 на підставі пункту 2 частин першої статті 280 Кримінального процесуального кодексу України.

З приводу не проведення у кримінальному провадженні №0001034 деяких слідчих дій повідомив, що проведення слідчих дій з підозрюваним ОСОБА_16 неможливе, оскільки останній перебуває у розшуку; із ОСОБА_2 слідчі дії не проводились у зв'язку з тим, що встановити місце знаходження останнього, в ході досудового розслідування, не вдалось можливим; із ОСОБА_6 слідчі дії не проводились у зв'язку з тим, що останній взагалі ні де не фігурує у провадженні.

З приводу портретної експертизи, яка призначена 13.08.2014 до КНДІСЕ пояснив, що вказана експертиза була призначена з ході проведення досудового розслідування прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_18 Ним здійснювались заходи щодо прискорення вказаної експертизи, а саме направлявся лист до КНДІСЕ з проханням прискорення вказаної експертизи.

Також пояснив, що причиною не проведення ним слідчих експериментів, одночасних допитів та огляду місця події разом із ОСОБА_19, ОСОБА_14 та ОСОБА_20 є те, що в їхніх показах не було протиріччя та вони не сприймалися мною, як такі, які не відповідають дійсності. Вважає, що вказані слідчі дії повинні проводитись у разі наявності протиріч у показах, ставлення під сумнів показів, встановлення механізму ушкодження тілесних ушкоджень та інше.

Скарг, щодо неналежного розслідування зазначеного кримінального провадження до нього не надходило. Вважає, що жодних незаконних дій в рамках зазначеного кримінального провадження ним не здійснювалось.

Процесуальним керівником у зазначеному кримінальному провадженні був прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_18 Вказівки від процесуальних керівників йому не надавались. Зазначене кримінальне провадження заслуховувалось в прокуратурі міста Києва, але коли та при кому він не пам'ятає.

Також зазначив, що кримінальне провадження перебувало на контролі в Генеральній прокуратурі України та прокуратурі міста Києва та про хід досудового розслідування як Генеральна прокуратура Україна так і прокуратура міста Києва була повністю проінформована вчасно.

Пояснив, що ним, будуть виконані усі можливі слідчі дії, на встановлення істини у справі.

Судом встановлено, що стосовно проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000512 письмових пояснень позивач не надавав.

Положеннями статті 3 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, крім іншого, що порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Відповідно пункту 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно частини другої стаття 9 Кримінального процесуального кодексу України слідчий зобов'язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень (частини перша статті 28 Кодексу).

Також, статтею 40 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (частина 1).

Згідно частини другої слідчий уповноважений, зокрема:

починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Згідно частини п'ятої статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Із аналізу вказаного вище вбачається, що позивач, як процесуальна особа - слідчий, самостійний у своїй діяльності, тобто на власний розсуд планує хід розслідування справи, проводить слідчі дії та приймає процесуальні рішення, тому посилання відповідача на не проведення позивачем певних слідчих дій, зокрема, слідчих експериментів, експертиз, одночасних допитів тощо, не ґрунтується на нормах Кримінального процесуального кодексу України, якій не містить чіткого послідовного списку слідчих дій, які зобов'язаний провести слідчий, а - лише перелік можливих слідчих дій, які може, а не зобов'язаний здійснити слідчий (статті 224, 237, 240 Кодексу тощо).

Слід зазначити також, що жодним нормами зазначеного Кодексу не зобов'язано слідчого складати письмовий план розслідування справи, що нівелює доводи відповідача про планування позивачем ходу розслідування неналежним чином, яке в свою чергу, є оціночним формулюванням.

Стосовно доводів відповідача про порушення слідчим ОСОБА_1 норм кримінального процесуального законодавства тим, що після зупинення 30.08.2014 досудового розслідування, постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_16 була винесена лише через два місяці 13.10.2014, а документи щодо здійснення його розшуку до органів СБУ не скеровано, суд зазначає наступне.

Підстави та порядок зупинення досудового розслідування визначені нормами статті 280 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 2 частини першого вказаної статті Кодексу досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо, підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме.

До зупинення досудового розслідування слідчий зобов'язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження особи, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв'язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті (частина друга статті 280 Кодексу).

Досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина четверта статті 280 Кодексу).

Згідно частини першої статті 281 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина друга статті 281 Кодексу).

Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам (частина третя статті 281 Кодексу).

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що слідчий не зобов'язаний одночасно зупиняти досудове розслідування та оголошувати у розшук підозрюваного, оскільки йому надана можливість після зупинення досудового розслідування проводити заходи на встановлення місцезнаходження підозрюваного, та лише у зв'язку з безрезультатністю таких заходів, оголошувати підозрюваного у розшук, що, як встановлено судом, було здійснено позивачем.

Крім того, слід зазначити, що норми статті 281 Кримінального кодексу України лише містять можливість, а не обов'язок слідчого, доручати проведення певних розшукових дій оперативним підрозділам, зокрема органів СБУ.

Стосовно порушення, на думку відповідача, позивачем строків здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0001034 від 25.11.2013 та №0000512 від 27.05.2014, то суд критично ставиться до вказаних доводів відповідача з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 28 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд (частина друга статті 28 Кодексу).

Згідно частини третьої статті 28 Кримінального процесуального кодексу України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 17.10.2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об'єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.

Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов'язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з'ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року та інші).

Із матеріалів службової перевірки вбачається, що досудове розслідування кримінальному провадженні №0001034 здійснювалось слідчими: ОСОБА_23 (з25.11.2013 по 10.04.2014), ОСОБА_21 (з 10.04.2014 по 15.04.2014), ОСОБА_22 (з 15.04.2014 по 21.05.2014), ОСОБА_1 (з 25.04.2014 по теперішній час). 25.11.2013 створена слідча група, до якої увійшло 10 слідчих, старшим якої призначено ОСОБА_23, 04.04.2014 склад групи збільшено до 23 слідчих, а 08.04.2014 - зменшено до 8 слідчих. Процесуальне керівництво забезпечувалось прокурорами відділу ОСОБА_24 (з 25.11.2013 по 17.04.2014). ОСОБА_25 (з 17.04.2014 по теперішній час). 25.11.2014 створена група прокурорів із 3 працівників, старшими з яких були ОСОБА_24 і ОСОБА_18

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000512 від 27.05.2014 здійснювалось слідчим ОСОБА_1 (з 27.05.2014 по теперішній час), слідча група не створювалась. Процесуальне керівництво забезпечувалось прокурором відділу ОСОБА_25 (з 27.05.2014 по теперішній час) 27.05.2014 створена група прокурорів із 2 працівників, старшим якої призначено ОСОБА_18

Суд звертає увагу, що досудове розслідування проводилося слідчою групою, здійснювалось процесуальне керівництво, проте, відповідачем не надано суду доказів ступеню провини саме позивача у неякісному, на думку відповідача, досудовому розслідуванні кримінальних проваджень №0001034 від 25.11.2013 та №0000512 від 27.05.2014 та порушенні розумних строків розслідування.

Разом з тим, відповідно частини другої статті 36 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування.

Згідно частини першої та другої стаття 39 Кримінального процесуального кодексу України керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Керівник органу досудового розслідування уповноважений, зокрема:

відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування;

ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;

вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим.

Слідчий зобов'язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина четверта статті 40 Кодексу).

Відповідачем не надано суду доказів чи пояснень, які саме вказівки прокурора в повному обсязі не були виконані позивачем.

Суду, крім іншого, не надано також доказів ініціювання прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення позивача від проведення досудового розслідування у зв'язку з неефективністю проведення досудового розслідування.

Отже, відповідно до частини другої статті 8 Дисциплінарного статуту №1796-ХІІ винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

Доказів настання жодної з вказаних вище обставин у кримінальних провадженнях №0001034 та №0000512 суду не надано.

З огляду на зазначене вище, суд вважає не доведеним, що позивачем неналежним чином виконувались службові обов'язки та було грубо порушено вимоги кримінального процесуального законодавства, у зв'язку з чим не погоджується з результатами проведеної службової перевірки та вважає, що до позивача неправомірно застосовано заходи дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав шляхом визнання протиправним та скасування наказу прокуратури міста Києва №1289к від 20.04.2015, оскільки спірний наказ стосується ще й інших працівників прокуратури, тому суд вважає доцільним визнати неправомірним та скасувати оскаржуваний наказ у частині, яка стосується безпосередньо позивача.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, враховуючи зміст частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних доказів правомірності застосування до позивача заходів дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 5 Закону України «Про судовий збір» зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури міста Києва №1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 20 квітня 2015 року в частині оголошення догани слідчому в особливо важливих справах прокуратури міста Києва юристу 1 класу ОСОБА_1.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук