Справа № 21690/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р.Справа № 2а-1899/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Панченко О.М. Коршуна А.О. ,

при секретарі Ганноченку А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області про визнання дій незаконними, скасування постанови,

у с т а н о в и л а:

27 листопада 2009 року позивач звернувся до Самарського районного суду

м. Дніпропетровська з позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.10.2009 р. він під час надання послуг з перевезення пасажирів був зупинений співробітниками відповідача. На вимогу останніх позивач надав нотаріально посвідчені фотокопії ліцензії на внутрішні перевезення та ліцензійної картки, проте було складено акт про порушення ним вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згодом відповідачем було ухвалено постанову про застосування до позивача санкцій у виді штрафу в сумі 510,00 грн. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання дій відповідача незаконними, скасування постанови № 026844 від 05.11.2009 р.

(а.с.а.с. 1, 30).

27 січня 2010 року суд своєю ухвалою передав справу за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 14).

13 травня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою у задоволенні позову було відмовлено. Постанова суду вмотивована тим, що чинним законом передбачено, що особа, яка надає послуги з перевезення пасажирів, повинна мати при собі оригінали ліцензії та ліцензійної картки, а не їх копії (а.с.а.с. 42, 43).

04 червня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, відповідно до Закону України «Про нотаріат»нотаріально посвідчені фотокопії документів мають силу оригіналу, тому підстав для притягнення позивача до відповідальності не було. Позивач в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити заявлений позов (а.с.а.с. 54 57).

У судовому засіданні позивач, його представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення; до початку судового засідання не надав документи, які підтверджують поважність причин неявки, та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач є підприємцем і має право виконувати роботи з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі (а.с.а.с. 5 7).

23 жовтня 2009 року позивач під час надання послуг з перевезення пасажирів був зупинений співробітниками відповідача для проведення перевірки. За результатами перевірки було складено акт № 119312, згідно з яким позивач експлуатував автомобіль без наявності документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні ліцензія, сервісна книжка, медична довідка, ліцензійна картка. При цьому позивачем було надано копії вказаних документів, посвідчені нотаріально (а.с. 36).

05 листопада 2009 року відповідач ухвалив постанову № 026844 про застосування до позивача фінансових санкцій у виді штрафу в сумі 510,00 грн. за експлуатацію автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки (а.с.а.с. 8, 37).

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.04.2001 р. № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт».

В силу частин 1, 6 статті 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Такими документами є ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки з винної особи стягується штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, позивач надав особам, що здійснювали перевірку, не оригінал ліцензійної картки, а її копію. Між тим, стаття 39 Закону № 2344-ІІІ містить вичерпний перелік документів (та їх форму), які повинна мати при собі особа, що надає відповідні послуги, і довільному тлумаченню не підлягає.

Ураховуючи викладене, дії відповідача із складання акту та застосування до позивача фінансових санкцій цілком відповідають закону.

Таким чином, зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області про визнання дій незаконними, скасування постанови, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у порядку та строк, передбачені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 06 січня 2011 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя О.М. Панченко

Суддя А.О. Коршун