Справа № 20817/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2010 р. справа № 2а-637/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДПС Солонянського ВДАІ УМВС України в м.Дніпропетровську в особі старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову серії АЕ №249565 від 13.04.2010р. по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 800грн., а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу такого правопорушення..

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2010 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2010 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилався на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки суд першої інстанції неповно зясував всі обставини по справі.

Заперечень на апеляційну скаргу іншою стороною до суду не надавались.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити із зазначених у ній підстав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2010 року інспектором ДАІ було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення серії АЕ №324929, відповідно до якого позивач, керуючи автомобілем «Форд»державний номер НОМЕР_1 по вул.. Яснополянській у м.Дніпропетровську, не виконав вимоги дорожного знаку 5.16 , та проїхав перехрестя по правій смузі прямо, у присутності двох свідків не передав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, страховий поліс, чим порушив вимоги п.2.4 а.

На підставі цього протоколу 13 квітня 2010 року було винесено постанову серії АЕ №249565 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за вчинене правопорушення та накладено штраф у розмірі 800,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що його вина у вчиненні правопорушення доведена, оскільки останній на вимогу інспектора не предявив посвідчення водія.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не пред'явили чи не передали для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, талона до нього, реєстраційних та інших документів, що підтверджують право користування чи розпорядження транспортним засобом, а у випадках, передбачених законодавством, належно оформленого дорожнього (маршрутного) листа або документів на вантаж, що перевозиться, ліцензійної картки на транспортний засіб, а так само поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, зазначеною нормою права визначено дві складових правопорушення, а саме: якщо водій керував транспортним засобом і не мав при собі зазначених документів або не предявив чи не передав для перевірки такі документи.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України обов'язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст..251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст..256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі, зазначаються пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які також є доказом у справі, як це передбачено ст.251 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2010р. позивачем, якому була надана можливість власноручно викласти свої пояснення щодо обставин скоєного правопорушення, в графі «Пояснення порушника»зазначив: «що він рухався по лівій смузі, а не по правій, як зазначив інспектор, ніяких порушень не допускав, ніякої відмови з його сторони надати документи не було, але інспектор все одно говорив, що правила він порушив і вимагав гроші, пояснюючи тим, що так йому обійдеться дешевше, ніж складання протоколу. Оскільки він відмовився, було складено протокол». Вказане свідчить про те, що пояснення позивача ніякими доказами не спростовані.

Відповідно до ч.4 ст.11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Позивач наполягав на виклику до суду та допиті свідків, на яких посилається відповідач у оскаржуваній постанові, зазначаючи, що вони взагалі не були свідками вказаних подій і не можуть надати пояснень по суті справи, більш того, підтвердити той факт що він відмовився надати інспектору посвідчення водія.

Судом першої інстанції клопотання позивача задоволено не було, указані свідки судом першої інстанції не допитувались.

Вказане свідчить про те, що пояснення позивача, зазначені ним у протоколі про адміністративне правопорушення від 13.04.2010 року, не спростовані ніякими доказами.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач, вказавши у протоколі про адміністративне правопорушення лише прізвище, імя та по батькові осіб, не зазначив при цьому їх адреси або будь-які інші відомості, які б свідчили про те, що саме вказані особи були свідками певних обставин і є можливість заслухати їх пояснення у суді, письмові пояснення відповідачем також у вказаних осіб не відбирались.

Все вищевказане дає підстави колегії суддів вважати, що по справі відсутні належні докази, які б свідчили про скоєння позивачем інкримінуємого правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2010р. неможливо визнати правомірною, обґрунтованою та такою, що відповідає положенням ч.3 ст.2 КАС України.

За таких обставин, дії відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають чинному законодавству і не узгоджуються з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України.

Оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення не можна визнати обґрунтованою та такою, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 2 КАС України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо закриття провадження у даній справі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ч.3 ст.17 КАС України, до компетенції адміністративних судів не відносяться повноваження щодо накладення адміністративних стягнень, а отже і вирішення питання щодо закриття провадження у таких справах.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2010 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії АЕ №249565 від 13.04.2010р. по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 800грн. визнати протиправною та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.М. Лукманова