Справа № 816/3157/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3157/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лі Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Національного музею - заповідника українського гончарства до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2014 року Національний музей - заповідник українського гончарства /надалі також - позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Полтавській області /надалі також - відповідач/ про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги №16-04-3-14/2981 від 14 квітня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на безпідставність доводів контролюючого органу про порушення Національним музеєм - заповідником українського гончарства вимог законодавства та, як наслідок, протиправність пункту 1 вимоги №16-04-3-14/2981 від 14.04.2014 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, встановлені позаплановою виїзною ревізією фінансово-господарської діяльності Національного музею - заповідника українського гончарства з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року та викладені в акті ревізії від 20 березня 2014 року №04-21/16. Також звертав увагу суду на те, що Верховним судом України прийнято постанову від 13 травня 2014 року №21-89а14, у якій зазначено, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов'язковою для виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

На виконання ухвали Зінківського районного суду в Полтавській області від 13 лютого 2014 №1-кс/530/27/14 /а.с.63-65 т.1/, на підставі направлень від 19 лютого 2014 №157, №158 провідним державним фінансовим інспектором відділу інспектування у соціальній сфері та культурі ОСОБА_3 та заступником начальника відділу операційного аудиту ОСОБА_4 проведена позапланова виїзна ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Національного музею - заповідника українського гончарства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Правомірність порядку та підстав проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами ревізії складено Акт від 20 березня 2014 року №04-21/16 (надалі - Акт ревізії) /а.с. 69-85 т.1/, який керівництвом Національного музею - заповідника українського гончарства підписано із запереченнями, які за результатами розгляду акту залишились не прийнятими /а.с.86-92, 107-129 т.1/.

На підставі Акта ревізії від 20 березня 2014 року №04-21/16 відповідачем винесена вимога про усунення порушень від 14 квітня 2014 року /а.с.130-131 т.1/, якою, зобов'язано позивача: 1) стягнути збитки завдані установі на загальну суму 372176,90 грн, з яких: 83691,88 грн - внаслідок завищення вартості виконаних підрядних робіт фізичними особами за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року внаслідок порушення посадовими особами установи вимог вступної частини ДБН Д.1.1-1-200; 95876,31 грн - внаслідок нарахування та сплати єдиного соціального внеску на суму завищеної нарахованої заробітної плати по трудових договорах та актах виконаних робіт; 192608,71 грн - внаслідок проведення за рахунок коштів установи витрат на сплату податку на доходи фізичних осіб та внеску до Пенсійного фонду з доходів фізичних осіб; 2) розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної (звільнення) та/або матеріальної відповідальності посадових осіб, винних у допущенні фінансових порушень.

Не погоджуючись з пунктом 1 вказаної вимоги позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 06.01.1993 р. №2939-ХІІ ( далі Закон №2939).

Відповідно до п.п.7 ч.1 ст. 10 вище зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам або іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктами 1 та 2 Положення про державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. №499/2011 ( далі Положення) державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Держфінінспекція, відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану додержання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення та запобігання причинам і умовам, які призвели до допущення недоліків і порушень; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією України та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін України; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства (п.4 п.4 Положення).

Пунктом 6 Положення передбачено, що Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку зокрема

пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Держфінінспекція також має право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п.10 ч.1 ст. 10 Закону №3929).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків орган державного фінансового контролю зазначає у вимозі про їх наявність, проте вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вище викладене суд зазначає, що в органа державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених в ході перевірки підконтрольних установ, яка є обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2014 року справа №21-40а14 та яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Згідно з ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства утому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, то пункт 1 Вимоги не порушує права та інтереси позивача та як наслідок позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Національного музею - заповідника українського гончарства до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги №16-04-3-14/2981 від 14 квітня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог Національного музею - заповідника українського гончарства до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко