Справа № 2а-0770/3590/12 (876/6104/13)
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ К/800/66200/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавський завод продовольчих товарів»

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 р.

у справі № 876/6104/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «Іршавський завод продтоварів»

до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Іршавський завод продтоварів» (далі - позивач, ПАТ «Іршавський завод продтоварів») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області (далі - відповідач, ДПІ у Іршавському районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 р. постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Іршавський завод продтоварів», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Іршавському районі проведено камеральну перевірку своєчасності сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання (земельного податку) ПАТ «Іршавський завод продтоварів», за результатами якої складено акт від 05.11.2012 року № 842/1503/00412139.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем термінів сплати податку протягом строків, визначених п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення за від 06.11.2012 р. № , яким зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20 % за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання у розмірі 24300,99 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.269 ПК України платниками плати за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. Об'єктом оподаткування плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

У відповідності до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України самостійно визначені платником у поданій податковій декларації суми грошового зобов'язання є узгодженими. Такі суми грошового зобов'язання, відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України, платник зобов'язаний самостійно сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації.

При цьому податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власника та землекористувачами земельних ділянок за місцем знаходження земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 11 розділу XX ПК України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм п. 7 цього підрозділу).

Отже, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та у разі виявлення такого порушення після 1 січня 2011 року, платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу відповідно до норм ст. 126 ПК України.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача за несплату узгодженого податкового зобов'язання у сумі 121504,92 грн. з затримкою сплати 857 днів, згідно ст. 126 ПК України у розмірі 20 відсотків.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає відхиленню, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р. та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавський завод продовольчих товарів» відхилити.

2.Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун