Справа № 25723/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2010 р.справа № 2а-42/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Мартиненка О.В.

при секретарі судового засідання: Алтуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління пенсійного фонду України у Запорізькій області і, згідно якого, з урахуванням уточнених вимог ( а.с.32), просив суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови йому в перерахунку пенсії по інвалідності, повязаної з Чорнобильською катастрофою, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити, нарахувати та виплатити йому, починаючи з 01.01.2005 року мінімальну різницю недоотриманої пенсії в розмірі 123232,89 грн. відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,в якому державна пенсія повинна бути розміром не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоровю - 75 % мінімальної пенсії за віком, з наступним перерахунком пенсії, у звязку зі змінами мінімального розміру пенсії за віком та інших нарахувань, починаючи з 01.07.2009 року.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачеві з 04.10.1994 року призначена та виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від отримання якої він не відмовляється і відповідної заяви не подає. А призначення та перерахунок пенсії за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»до їх компетенції не відноситься.( а.с.37)

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його вимоги у повному обсязі, стосовно зобовязання Головного Управління пенсійного фонду України у Запорізькій області зробити помісячно перерахунок складових військової пенсії інваліду Чорнобиля і Війни 2-ї групи з 01.01.2005 року по 31.12.2010 року, згідно Закону 2262, з урахуванням перерахунку державної та додаткової пенсії у відповідності до ст.. 13,49, 50, ч.4 ст.54, ст..59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того просив задовольнити уточнені позовні вимоги, зазначені у клопотанні щодо доповнення та уточнення апеляційної скарги від 01.04.2010 року відносно нарахування щомісячного додаткового підвищення пенсії інвалідам війни 2-ї групи згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком та просив стягнути з відповідача не донараховані виплати у загальній сумі 346739.69 грн. за період з 01.01.2005 року по 31.12.2010 року. Посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст..11,24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», які спонукають відповідача застосовувати при нарахуванні йому пенсії за цим Законом положень статей 49,54,50,59 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із зазначених у ній підстав. Не заперечував, що позовні вимоги стосовно нарахування щомісячного додаткового підвищення пенсії інвалідам війни 2-ї групи згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком він у суді першої інстанції не заявляв та зазначив про них лише у клопотанні до суду апеляційної інстанції з приводу доповнення та уточнення апеляційної скарги від 01.04.2010 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням положень ч.4 ст.195 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії,та інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання , повязаного з Чорнобильською катастрофою. В той же час, як пенсіонер, він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, по теперішній час одержує пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ». Заяви про припинення виплати даного виду пенсії до відповідача не писав, до відповідного районного управління пенсійного фонду України із заявою щодо призначення йому пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не звертався.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачем у справі заявлено Головне управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке здійснює призначення (перерахунок) пенсій лише військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам згідно Закону № 2262 і до його функцій, прав та обовязків не належить вирішення питання про призначення, нарахування та виплати пенсій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то вимоги позивача до даного відповідача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2.2 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління ПФУ від 27.06.2002р. №11-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008р. №5-5) , передбачено, що Управління здійснює призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»( далі Закон № 2262).

Відповідно до ст..7 Закону № 2262, особі, яка одночасно має право на отримання декількох видів пенсії, призначається одна пенсія за її вибором.

Сторонами визнано, що згідно заяви ОСОБА_1 він вибрав пенсію саме за Законом № 2262, яку отримує і по теперішній час.

Заяви про припинення виплати даного виду пенсії до Головного Управління пенсійного фонду України у Запорізькій області ОСОБА_1 не писав, до відповідного районного Управління пенсійного фонду України із заявою щодо призначення йому пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»він не звертався.

Діючим законодавством не передбачено призначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в області пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», але у розмірах, визначених статтями 50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, без будь якої його заяви, на підставі статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобовязано призначити, нарахувати та виплатити йому, починаючи з 01.01.2005 року пенсію у розмірах, передбачених ст.ст. 49, 50, 54,59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнається колегією суддів безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах Закону, і в першу чергу протирічить положенням статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до положень ч.4 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Оскільки, відповідно матеріалів справи, додаткові позовні вимоги щодо нарахування щомісячного додаткового підвищення пенсії інвалідам війни 2-ї групи згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_3 у суді першої інстанції не заявляв та зазначив про них лише у клопотанні до суду апеляційної інстанції з приводу доповнення та уточнення апеляційної скарги від 01.04.2010 року, про що не заперечував у судовому засіданні, у колегії суддів апеляційної інстанції відсутні повноваження для прийняття рішення із зазначеного питання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, у звязку з чим вважає за необхідне постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 24 грудня 2010р.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Мартиненко