Справа № 20697/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2010 р. справа № 2а-806/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Руденко М.А.

при секретарі судового засідання: Коршунові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2010 року по справі №2а-806/10/0870 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

в с т а н о в и л а:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С»від 20.10.2009р. №000265304. Штрафні санкцій застосовано до позивача за порушення вимог п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг». В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що перевірка проведена відповідачем з порушеннями вимог Закону України «Про державну податкову службу України», висновки перевіряючи про порушення позивачем п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг»зроблені безпідставно, а тому застосовані відповідачем штрафні (фінансові) санкції у сумі 6 681,80 грн. є необгрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2010 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що повноважними особами державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя 07.10.2009 року проведено позапланову виїзну перевірку господарської одиниці (магазину), розташованого за адресою м.Запоріжжя, вул..Товариська,49, з питань дотримання позивачем порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

За результатами перевірки складено акт від 07.10.2009р. №-000340, в якому зроблено висновки про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг».

Суть порушення полягала в тому, що на думку податкового органу, ФОП ОСОБА_1 неналежним чином вів Книгу обліку доходів і витрат, обовязковість ведення якої передбачена п.12 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», а саме під час перевірки були встановлені залишки товару, що знаходяться на реалізації в магазині на загальну суму 3340,90 грн., які не підтверджені записом в книзі обліку доходів та витрат.

На підставі складеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 20.10.2009р. №000265304, яким до позивача, відповідно до ст..21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовані фінансові санкції у розмірі 6 681,80 грн.

Правомірність та обґрунтованість рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових санкцій) є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийнято ДПІ на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України «Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобовязані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особам, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, визначена Інструкцією про прибутковий податок з громадян, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 21.04.1993р. №12, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.06.93р. за №64 (із змінами та доповненнями).

Оскільки, у вказані Інструкції не встановлено порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, то ДПА, в межах наданих їй повноважень, виклала свою позицію щодо такого порядку у своєму Листі №17-0117/10-8886 від 05.11.97р. «Про порядок ведення Книги ф.№10».

У абзаці 2 п.2 Листа зазначено, що графи 1, 2, 3 та 7 Книги заповнюються громадянами на момент виготовлення продукції, наданих послуг, а також придбання усієї групи товарів і підраховується лише в кінці кварталу для співвідношення сум між придбанням і реалізацією товарів для подання декларації про отримані суми доходу.

Наступний абзац цього Порядку описує як ведуть облік товарів громадяни, які самостійно (безпосередньо) здійснюють підприємницьку діяльність у сфері торгівлі. Для них Порядок передбачає щоденно заповнювати всі графи книги з виведенням підсумків по закінчені кожного дня і щодня переписувати товар, який призначається для продажу на кожний день.

Отже, заповнювати усі графи книги з виведенням підсумків по закінчені кожного дня і щодня переписувати товар, як на тому наполягав податковий орган у спірних правовідносинах, мають лише громадяни, самостійно (безпосередньо) здійснюють підприємницьку діяльність.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником декількох магазинів, через які здійснює підприємницьку діяльність, використовує найманих працівників, у звязку з чим неможливо стверджувати про те, що позивач самостійно (безпосередньо) здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі.

Відповідно до п.2 Порядку Книга повинна знаходитись на місці здійснення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг протягом всього робочого дня та предявлятись для перевірки представникам податкової служби на першу їх вимогу.

Отже, Порядком передбачено, що Книга повинна знаходитись на місці здійснення підприємницької діяльності. Між тим, Порядком не визначено, яким чином має діяти підприємець, який має два і більше місця здійснення підприємницької діяльності та який використовує найману працю, враховуючи те, що Книга обліку доходів і витрат громадян субєктів підприємницької діяльності видається субєкту підприємницької діяльності лише одна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи ДПІ про те, що позивач зобовязаний щоденно заповнювати Книгу обліку доходів і витрат є безпідставними і спростовуються встановленими обставинами справи.

Крім цього, відповідно до ст..21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальною підставою для застосування фінансових санкцій, згідно ст..21 названого Закону, є встановлення контролюючим органом необлікованого товару.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що наведений у відомості товар є необлікованим.

Між тим, позивачем, який перебуває на загальній системі оподаткування, наданні суди первинні облікові документи, які відповідають вимогам ст..9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»та які свідчать саме про те, що наведений у відомості ДПІ перелік товару на загальну суму 3340,90грн., належним чином оприбуткований.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, які передбачено Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»і не відповідає критеріям правомірності, які предявляються до рішень субєкта владних повноважень та які визначено ч.3 ст.2 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції прийнято постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постави про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2010 року по справі №2а-806/10/0870 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С»від 20.10.2009р. №, прийняте Державної податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя визнати протиправним та скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 13.10.2010р..)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: М.А. Руденко