Справа № 11733/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2010 р.справа № 2а-6063/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області про відшкодування витрати частини заробітної плати, повязаної з утриманням прибуткового податку з фізичних осіб, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, в якому просив суд стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області на його користь 37 965.13 грн. компенсації сплаченого податку з доходів фізичних осіб з урахуванням індексу інфляції та зобовязати Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області провести видатки з Державного бюджету України, які передбачені у ньому Державній судовій адміністрації України у розмірі 37965.13 грн. для виплати зазначеної суми.

Відповідач проти позову заперечував.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2009 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, в першу чергу Конституції України, та прийняти нову постанову, якою задовольнити його вимоги

Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області та Територіальне управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області надали до суду заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, будучи належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не направляли.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя з 14.10.2002 року по 23.01.2009 року.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 року, відповідно до якого запроваджений податок з фізичних осіб.

У звязку з набранням чинності вказаного Закону з 01.01.2004 року, Указом Президента України № 1497/2003 від 25.12.2003 року визнаний таким, що втратив чинність з 01.01.2004 року Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року, відповідно до якого на заробітну плату суддів не нараховувався прибутковий податок. Неконституційними вказані положення не визнавались, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У період до 1 січня 2004 року підставою для звільнення заробітної плати суддів від обкладання прибутковим податком був Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".

1 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 22 травня 2003 року № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб", який не передбачає пільг для суддів при сплаті цього податку. Єдиною підставою для здійснення компенсаційних виплат суддям у звязку з втратою частини заробітку, повязаною зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у 2004 році, було Розпорядження КМУ № 22-р.

Згідно з пунктом 1 цього Розпорядження Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року. У пункті 2 Розпорядження КМУ № 22-р зазначено, що компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього Розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

Аналіз зазначених положень дає підстави вважати, що за відсутності хоча б однієї умови, зазначеної в цьому Розпорядженні, право на отримання компенсаційних виплат у суддів не виникає.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На вимогу суду апеляційної інстанції надана довідка ТУ ДСА в Запорізькій області про розмір заробітної плати позивача за 2004 рік з зазначенням розміру податку та довідка про розмір заробітної плати позивача за четвертий квартал 2003 року, а також відомості про те, що головою Хортицького районного суду м. Запоріжжя не видавався наказ щодо проведення компенсаційних виплат відповідно до Розпорядження КМУ № 22-р від 20.01.2004 року , та про те, що видатки на оплату праці, затверджені кошторисом на 2004 рік, не враховували проведення компенсаційних виплат з урахуванням положень Розпорядження КМУ № 22-р від 20.01.2004 року. Вказані матеріали підтверджують той факт, що у позивача не виникає права на отримання компенсаційних виплат.

Посилання апелянта на те, що відповідно до ст..22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а отже, не слід приймати до уваги Указ Президента України № 1497/2003 від 25.12.2003 року, яким визнано нечинним положення Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року, так як вони протирічать вказаній статті Конституції України, визнається колегією суддів безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та протирічать вищенаведеним доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції..

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_2