Справа № 20808/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2010 р. справа № 2а-1263/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року у справі № 2а-1236/10 за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС м.Кіровограда ОСОБА_2, про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, визнавши її незаконною, та закрити провадження у справі..

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилався на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки суд першої інстанції не повно зясував всі обставини, що мають значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу іншою стороною до суду не надавались.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції посилався на те, що позивач, достовірно знаючи про те, що його притягають до адміністративної відповідальності 05 січня 2010 року, звернувся до суду лише 09 червня 2010 року. Відомостей про те, що строк на оскарження був пропущений з поважної причини, позивачем надано не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочною розглядати скаргу.

Відповідно до ч.4 ст.11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач зазначає, що про існування постанови він дізнався 08 червня 2010 року. Після цього він 09 червня 2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вказані твердження позивача, нічим не спростовано. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення 05 січня 2010 року, а висновок суд першої інстанції про те, що позивач отримав оскаржувану постанову саме 05.01.2010 року не ґрунтується на належних доказах. Більш того, в постанові по справі про адміністративне серії ВА №070783 від 05.01.2010р. графа «Примірник постанови отримав»не містить даних про отримання позивачем копії постанови та відсутній підпис позивача (а.с.4).

Не містять матеріали справи відомостей про те, що у судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції, досліджувалися матеріали адміністративної справи та було встановлено будь-яку конкретну дату отримання позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновок суду про те, що позивач у січні 2010 року, знаючи про існування протоколу про адміністративне правопорушення, повинен був передбачити винесення постанови та звернутися до суду з даним адміністративним позовом, ґрунтуються на припущеннях, а отже, постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року неможливо визнати обґрунтованою та законною, як того вимагає ст.159 КАС України.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення має бути поновлений з огляду на поважність причин його пропуску.

Даючи правову оцінку діям відповідача при прийнятті постанови серії ВА №070783, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані вимоги Конституції України, як норми прямої дії, знайшли своє відображення і у ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначено Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, ч.2 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Вказані порушення тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 256 КУпАП визначено зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В порушення вимог ст.256 КУпАП, у протоколі серії ВА №086757 від 05.01.2010р. не зазначено пункту Правил дорожнього руху, порушення якого допустив позивач. Немає посилання на це і в постанові серії ВА №070783 від 05.01.2010р.

У своїй позовній заяві позивач зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху, оскільки проїжджав по автошляху на «зелений»дозволений знак світлофору та закінчував проїзд перехрестя, щоб не створювати аварійно небезпечну ситуацію, як того вимагають ПДР України. Вказане твердження позивач виклав і в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «пояснення порушника».

Колегія суддів зазначає, що водій зобовязаний виконувати Правила дорожнього руху і лише в разі порушення цих Правил, за наявності належних та допустимих цьому доказів, водій може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Правилами дорожнього руху України визначено обставини, за наявності якого сигналу світлофору дозволяється та забороняється рух.

Так, пунктом 8.7.3 Правил визначено значення сигналів світлофору. Зокрема, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п.16.8 ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Проте, в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а так само і в протоколі, зазначено, що позивач здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, а отже, неможливо встановити наявність порушення, оскільки невідомо, чи позивач почав рух на жовтий сигнал світлофора, чи завершив проїзд перехрестя на жовтий, що безперечно має значення для вирішення справи.

Проте, колегія суддів приймає до уваги, що згідно з ч.2 ст.71 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладено на субєкта владних повноважень.

Відповідачем твердження позивача нічим не спростовані, і відповідно, доказів того, що оскаржена постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не надано.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.01.2010р. неможливо визнати правомірною, обґрунтованою та такою, що відповідає положенням ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині закриття провадження у справі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому прийняття рішення щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган чи повноважена особа, яка вирішує питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову серії ВА №070783 по справі про адміністративне правопорушення від 05 січня 2010 року, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.М. Лукманова