Справа № 2-а-36/10(2-а/405/374/14)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2015 рокусправа № 2-а-36/10(2-а/405/374/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Дадим Ю.М. Білак С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 р. в справі № 2-а-36-10 (№2-а/405/374/14) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача по перерахунку та призначенні йому пенсії по інвалідності в мінімальному розмірі та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача призначити та провести перерахунок пенсії по інвалідності в мінімальному розмірі та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2008 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 лютого 2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2010 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2014 року постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 лютого 2010 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині відмови з 01 жовтня 2008 року в нарахуванні позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, які встановлювались в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, встановленого в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 жовтня 2008 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт зазначає про порушення судом норм матеріального права в частині неврахування приписів Закону України від 14.06.2011 р. № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набув чинності з 19.06.2011 р., яким передбачено, що у 2011 р. положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. На виконання цього Закону прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 745 від 07.07.2011 р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 22.07.2011 р. Аналогічні положення містяться й в Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», тобто зміни в законодавстві щодо розміру виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні бути враховані, відповідно, дата перерахунку пенсії позивача повинна бути обмежена 22.07.2011 р.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Кіровоградською облдержадміністрацією 28 червня 2002 р. 24 квітня 2002 р. ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безстроково, інвалідність пов'язана із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АЧ №022991 від 24 квітня 2002 р. (підстава акт №95/2 огляд у МСЕК 24.04.2002 р.).

Згідно з довідкою УПФУ в м. Кіровограді від 15 червня 2009 р. № 10/9-сс/22 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ в м. Кіровограді, Ленінський район, та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 3 групи.

Після виникнення у позивача права на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону № 796-IX позивач звернувся 04 березня 2008 р. до відповідача з відповідною заявою (переведення пенсії із виду на вид), відповідачем його було повідомлено про недоцільність даного переведення, так як розмір пенсії буде зменшено, та за погодженням з позивачем, його вид пенсії (по інвалідності) та її розмір залишився без змін.

01 жовтня 2008 р. після чергового підвищення прожиткового мінімуму (до 498 грн. згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»), враховуючи роз'яснення Вищого адміністративного суду України, позивач очікував відповідного масового перерахунку та призначення пенсії по інвалідності у мінімальному розмірі, встановленому Законом № 796-IX, такого підвищення не відбулося.

У жовтні 2008 р. позивач звернувся до відповідача за поясненням причин бездіяльності та наданням копії розпорядження про призначення та розмір пенсії з 01 жовтня 2008 р. В грудні 2008 р. позивачем отримано копію розпорядження про призначення та розмір пенсії по інвалідності з 01 жовтня 2008 р., з якого дізнався про бездіяльність відповідача щодо призначення та відповідного перерахунку основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з приписами Закону № 796-IX.

Крім того, відповідачем добровільно призначена, проведено перерахунок та виплату позивачу недоплати пенсії за період з 01 жовтня 2008 р. по час набрання рішенням законної сили. Починаючи з 01 листопада 2011 р. відповідач припинив виконувати рішення суду, й у черговий раз почав керуватися постановами Кабінету Міністрів України, а не нормами Закону № 796-IX, які, згідно Конституції України, мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні акти.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з встановлення імперативною нормою - ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлює необхідність підвищення розміру пенсії у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим Кіровоградською облдержадміністрацією 28 червня 2002 р. 24 квітня 2002 р. ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безстроково, інвалідність пов'язана із впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Після виникнення у позивача права на призначення йому пенсії за віком на відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-IX) ОСОБА_1 звернувся 04.03.2008 р. до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій. Відповідачем повідомлено позивача про недоцільність даного переведення, так як розмір пенсії буде зменшено, та за погодженням з позивачем, його вид пенсії (по інвалідності) та її розмір залишився без змін.

У жовтні 2008 р. позивач звернувся до відповідача за поясненням причин бездіяльності та наданням копії розпорядження про призначення та розмір пенсії з 01 жовтня 2008 р. у зв'язку з підвищенням з 01.10.2008 р. прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

В грудні 2008 р. позивачем отримано копію розпорядження про призначення та розмір пенсії по інвалідності з 01.10.2008 р.

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону № 796-IX визначені підстави та умови призначення державної пенсії особам, віднесеним до 1 категорії та у зв'язку з втратою годувальника. Частиною 4 цієї статті визначено, що у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам 3 групи - 50% мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст. 53 вказаного закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Тобто, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Підставою для звернення позивача до суду є не проведення з 01.10.2008 р. підвищення розміру пенсії у зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідним законом. При цьому у разі підвищення прожиткового мінімуму органом Пенсійного фонду повинен проводитися масовий перерахунок пенсій.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст. 44 цього Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як встановлено ч. 4 ст. 45 вказаного Закону перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846.

Пунктом 37 цього Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів, встановлених цим Порядком.

Тобто, у разі виникнення у особи, яка є отримувачем пенсії, підстав для перерахунку пенсії в індивідуальному порядку (переведення на інший вид пенсії, перерахунок пенсії по заробітку, стажу, відсотків втрати працездатності) така особа повинна звертатися до органу Пенсійного фонду із заявою встановленого зразку.

Як зазначено вище, в даному випадку відповідачем не проведено перерахунку пенсії відповідно до приписів до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», такий перерахунок не передбачає звернення пенсіонера за перерахунком та є обов'язком органу, який призначає та виплачує пенсію.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про необхідність обмеження строку здійснення перерахунку пенсії позивачу датою 22.07.2011 р. є необґрунтованими.

Зі змісту вимог частини другої статті 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають не нормативно-правові акти, а норми статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 р. в справі № 2-а-36-10 (№2-а/405/374/14) залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 р. в справі № 2-а-36-10 (№2-а/405/374/14) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.В. Білак