Справа № 1241/10
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2010 р. справа № 2а-4301/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача по невиплаті в повному обсязі за період з 01.01.2006 року по 31.08.2009 року підвищення пенсії як особі, що має статус дитини війни, стягнути з відповідача на користь позивача 4206,00 грн. заборгованості з пенсії, зобов'язати відповідача нараховувати та сплачувати щомісячно соціальну державну допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо не нарахування та невиплаті соціальної допомоги у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року та по теперішній час, позивачу - противоправними, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги позивачу у розмірі підвищення на 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року та здійснювати таке нарахування та виплати, відповідно до положень ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік було зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.

Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення пенсії склав 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому, підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року були відсутні, оскільки позивачу пенсія з підвищенням на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність виплачувалася.

Проте, рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено, у звязку з чим підвищення пенсії позивачу повинно бути виплачено у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком 22 травня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 та 2008 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. В якості причини пропуску строку позивач зазначив, що відомості про порушення своїх прав отримав з засобів масової інформації.

Враховуючи, що про своє порушене право позивач мав відомості під час щомісячного отримання пенсії, то поважні причини пропуску звернення до суду за висновком колегії суддів відсутні, тому наслідки пропуску строку звернення до суду підлягають застосуванню. У зв`язку зі зверненням позивача до суду у вересні 2009 року колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 31.08.2008 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині зобов`язання відповідача зробити перерахунок та виплату позивачу за 2009 рік, оскільки у 2009 році дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялася, а застосування відповідачем положень постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню для виконання покладених на нього обов`язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами не розглядається.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суди не ухвалюють рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.

Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача нараховувати та сплачувати щомісячно соціальну державну допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" надалі при нарахуванні пенсії є безпідставними оскільки завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникнуть в майбутньому.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити вірно в резолютивній частини постанови "перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії", а не "щомісячну державну соціальну допомогу", оскільки позивач отримує пенсію. А також зазначити кінцеву дату до якої необхідно провести виплати, в межах заявлених позовних вимог 31.08.2009 року., та зазначити ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в абзаці другому, оскільки відповідно до вищезазначеної статті регулюється розмір виплат.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2009 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року - протиправними.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.28 Законом України Про загальнообовязкове пенсійне страхування за період з 01.09.2008 року по 31.08.2009 року, з урахуванням виплаченої суми.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову залишити - без змін.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський