Справа № 821/630/15-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/630/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання незаконним та скасування наказу № 6-о від 02.02.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, зобов'язання керівника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів поновити його на посаді та стягнення з Митниці середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02.02.2015р. по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що працюючи на посаді заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з 23.01.2014р. був звільнений із посади у зв'язку із реорганізацією. На думку позивача, посилання відповідача на необхідність скорочення чисельності працівників у зв'язку з реорганізацією Київської міжрегіональної митниці є безпідставним, оскільки скорочення штату фактично не відбулося.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів та зборів України № 6-о від 02.02.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці.

Зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці.

Стягнуто з Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час прогулу з 02.02.2015р. по 24.04.2015р.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Київська міська митниця Державної фіскальної служби в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 листопада 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів України на посаду головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями.

23.01.2014р. ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника відділу провадження у правах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями, де він працював до лютого 2015 р.

У зв'язку із скороченням штатів та реорганізацією митниці наказом Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 07.10.2014р. № 383 було затверджено План заходів з реорганізації Київської міжрегіональної митниці.

01.12.2014р. ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення, з яким він був ознайомлений.

02.02.2015р. наказом начальника Київської міжрегіональної митниці №6-0 від 02.02.2015р. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв'язку із реорганізацією Київської міжрегіональної митниці.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відтак, законодавцем передбачено передумову звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Зокрема, таке звільнення допускається лише у разі неможливості переведення його за згодою на іншу роботу або у разі ненадання працівником своєї згоди на переведення його на іншу (запропоновану) роботу.

Тобто, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Крім того, відповідачами не надано належних доказів скорочення штатів, навпаки з матеріалів справи вбачається що штатна чисельність Київської міжрегіональної митниці становила 702 шт. одиниці, структура Київської міської митниці - 742 шт. одиниці. Відповідно до переліку змін №1 до структури Київської митниці ДФС відділ провадження у справах про порушення митних правил Управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням за штатною чисельністю складає 12 осіб, при цьому посада заступника начальника відділу, з якої було звільнено позивача, згідно зі штатним розкладом не була ліквідована та існувала на момент звільнення позивача.

При цьому, жодних доказів наявності відповідних пропозицій працевлаштування позивача або відмови позивача від запропонованих йому інших посад суду також не надано.

Посилання ж апелянта на той факт, що доказом неможливості переведення позивача на іншу роботу стала бездіяльність керівництва управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Київської міської митниці ДФС, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки даний факт тільки підтверджує неправомірність дій по звільненню позивача.

За наведених обставин судова колегія вважає, що Київська міжрегіональна митниця Міндоходів зобов'язана була вжити заходи по працевлаштуванню позивача шляхом дотримання порядку, визначеного ч. 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, однак відповідачем не було дотримано процедури звільнення позивача, що свідчить про протиправність дій відповідача на незаконність наказу № 6-о від 02.02.2015р.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів № 6-о від 02.02.2015р. про звільнення ОСОБА_1.

Виходячи з цього задоволенню підлягає і вимога позивача про поновлення його на посаді заступника начальника відділу провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці. Про поновлення на певній роботі може йти мова у тому випадку, якщо працівник до звільнення працював на цій роботі. А тому, у разі недотримання процедури звільнення працівника в порядку, що визначений частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, судова колегія вважає про необхідність дотримання такої процедури та зобов'язання підприємство (установу, організацію) виконати вимоги частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України та запропонувати незаконно звільненому працівнику іншу роботу.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 240-1 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, зважаючи на визнання незаконним наказу про звільнення позивача № 6-о від 02.02.2015р. колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.04.2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик