Справа № 826/16668/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2015 року № 826/16668/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Ксюніан"

провизнання нечинним та скасування рішення від 10.09.2013 №5744504, зобова'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "ВіЕйБі Банк") звернулось до суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, в якому просив визнати нечинним та скасувати рішення Державної реєстраційної служби України від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера "А-5" за позивачем.

В подальшому, позивачем подано заява про зміну позовних вимог, в якій ПАТ "ВіЕйБі Банк" просило визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера "А-5" за позивачем та зобов'язати Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції прийняти рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ "ВіЕйБі Банк" на зазначене приміщення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року у зв'язку з надходженням заяви про зміну позовних вимог, в якості відповідачів до участі у справі залучено Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни (далі по тексту - відповідач 1, Держреєстратор Корюк Т.В.) та Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції (далі по тексту - Реєстраційна служба Луцького МУЮ), а також виключено зі складу відповідачів Державну реєстраційну службу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представником позивача було подано відповідачу для проведення державної реєстрації права власності всі визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, отже оскаржене рішення є протиправним.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 14.02.2014 у справі № 826/16668/13-а задоволено частково позов ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, визнано протиправним та скасовано рішення від 10.09.2013 №5744504. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

В подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 вказану постанову залишено без змін.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2015 скасовано вказані постанову Окружного адміністративного суду міста Києва та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Відповідачі та тертя особа без самостійних вимог на предмет спору явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2013 року позивач звернувся до реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, до якої були додані: рішення Господарського суду Волинської області від 20 грудня 2011 року по справі № 5004/2385/11; постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 29 лютого 20112 року по справі № 5004/2385/11; довідка з ЄДРПОУ, видана ГУ статистики у м. Києві 17 червня 2013 року; виписка з ЄДРПОУ, видана Державною реєстраційною службою 06 квітня 2013 року; витяг з ЄДРПОУ, виданий Державною реєстраційною службою 07 червня 2013 року; нотаріальна довіреність представника.

Заява та додані до неї документи були прийняті державним реєстратором Луцького МУЮ Герасимюк Ю.В., про що свідчить картка прийому заяви № 4921020, та на підставі пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" передані на розгляд до Державної реєстраційної служби України.

За результатами розгляду зазначених документів 10 вересня 2013 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В., керуючись статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктами 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, винесла рішення №5744504 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі.

Відмова державного реєстратора у проведенні реєстрації мотивована тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, наданим судовим рішенням за ПАТ "ВіЕйБі Банк" визнано право власності на нежитлове приміщення, літ. "А-5", загальною площею 93,5 кв.м., номер приміщення не визначено, не подано технічної документації на об'єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує право власності на зазначений об'єкт за попереднім власником, згідно даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно об'єктом обтяження згідно договору іпотеки від 03 листопада 2006 року є нежитлове приміщення площею 87,6 кв.м., таким чином, подані заявником документи не дають змоги ідентифікувати об'єкт нерухомого майна та провести його державну реєстрацію.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМ України від 22.06.2011 р. № 703, що набрав чинності з чинності з дня його офіційного опублікування, (надалі - Порядок № 703)

Так, згідно з ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 9, ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр); органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що кожен із вказаних органів є органом державної реєстрації прав, а відтак може здійснювати дії з державної реєстрації прав.

Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 401/2011 Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В підпункті 10 пункту 4 вказаного Положення прямо передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

З огляду на викладене, державний реєстратор наділена повноваженнями щодо прийняття рішення за заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень, отже доводи позивача, що державний реєстратор не має повноважень на вирішення його заяви про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ст. 19 Закону та п. 5 ст. 19 Закону п. 10 Порядку № 703 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Аналіз цих норм дає підстави вважати, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно подається рішення суду, яким визнано або встановлено факт права власності на об'єкти нерухомого майна, або встановлено факт передачі безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності, і яке набрало законної сили.

Визначальним питанням для вирішення спору є встановлення правомірності рішення суб'єкта владних повноважень про відмову в проведенні державної реєстрації права власності ПАТ "ВіЕйБі Банк" на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера "А-5" на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 20 грудня 2011 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 29 лютого 20112 року по справі № 5004/2385/11 з огляду на наявність у Державному реєстрі прав відомостей про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера "А-5" за ТОВ "Ксеніан" на підставі свідоцтва про право власності №906-1 від 29 грудня 2010 року, виданого виконкомом Луцької міської ради.

Відповідно до приписів статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Судом витребувано від відповідача належним чином завірену копію реєстраційної справи відкриту на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 12603987, проте відповідачем вимоги суду не виконано.

Як зазначено вище, позивач звернувся з заявою про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, літ. "А-5", загальною площею 93,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. перемоги, буд. 17. В якості правовстановлюючого документу позивач надав рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/2385/11 про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття ним права власності на нежитлове приміщення, літ. "А-5", загальною площею 93,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Перемоги, буд. 17.

Проте, з матеріалів вбачається, що відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно власником нежитлового приміщення літ. "А-5", загальною площею 93,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Перемоги, буд. 17 є ТОВ «Ксюніан», яке не було стороною у справі № 5004/2385/11 та спір про право між якою та позивачем не вирішено.

Отже, висновок відповідача про наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно на думку суду знайшов підтвердження під час вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно об'єктом обтяження ПАТ "ВіЕйБі Банк" за договором іпотеки від 03.11.2006 р. було нежитлове приміщення іншою площею, ніж визначено в судовому рішенні, а саме - 87, 6 кв.м.

Щодо доводів відповідача, що позивачем не подано технічної документації на об'єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна за попереднім власником, суд зазначає наступне.

Пунктом 13 Порядку № 703 передбачено, що у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. І лише якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, подання неповного пакету документів (наприклад, не подання технічної документації у випадках, коли це вимагається) є підставою для зупинення розгляду заяви, а не для відмови у проведенні реєстраційних дій.

Проте, враховуючи наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, оскільки судове рішення подане представником позивача для державної реєстрації права власності не передбачає переходу права власності від ТОВ «Ксюніан», відомості щодо права власності на спірний об'єкт нерухомого майна містять в Реєстрі, до позивача, отже суд погоджується з висновком відповідача, що подані представником позивача документи не дають змоги встановити відповідність заявленого права документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Отже, представником позивача для державної реєстрації прав подано документи, які не дають змоги встановити відповідність заявленого права документам, що їх посвідчують, що відповідно до п. 4 ст. 24 Закону є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав, а відтак оскаржуване рішення є обґрунтованим та правомірним, а позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення від 10 вересня 2013 року №5744504 не підлягають задоволенню.

Правомірність рішення від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову в державній реєстрації права власності прямо вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання зареєструвати за позивачем право власності на спірний об'єкт нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції. Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур