Справа № 10429/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2010 р. справа № 2а-62/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Коршуна А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2010 року у справі № 2-а-62/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську про зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську, в якому просила суд визнати бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірною; зобовязати відповідача вчинити дії по нарахуванню позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача вчинити дії по нарахуванню та сплаті на користь позивача підвищення до пенсії за період 2006-2008 роки в сумі 3891,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу як дитині війни повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», але відповідач надбавку до пенсії у встановленому розмірі позивачу не нараховував та не виплачував. Такі дії відповідача є протиправними, такими, що суперечать Конституції України та Законам України.

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.10 (суддя Бондарьова Г.М.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську щодо своєчасного перерахунку та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 04 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року; зобовязано відповідача вчинити дії по нарахуванню та сплаті на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому ст.6 «Про соціальний захист дітей війни», 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 04 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі 89,96 грн. В іншій частині позову відмовлено, в тому числі, з причини пропуску річного строку для звернення до суду.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не правильно застосовано положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530. Не прийнято до уваги положення ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якого фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Виплата підвищення до пенсії дітям війни проводилась в межах асигнувань і відповідно до бюджетних програм, передбачених на відповідний рік.

Дана адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте постанову суду першої інстанції підлягає зміні виходячи з наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06, набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Першотравенську. Як особі, що має статус «дитини війни», позивачу в 2008 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»призначалося та виплачувався частково у розмірі 10%, проти чого відповідач не заперечував.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01.01.06 дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 № у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.00, в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що з 04 по 31 грудня 2008 року позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення вимог щодо зобов'язання відповідача провести сплатити на користь позивача підвищення пенсії в сумі 89,96 грн.

Відповідно до ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не може здійснювати розрахунок суми підвищення до пенсії дитині війни, оскільки це відноситься до повноважень відповідача, внаслідок чого суд повинен зобовязати відповідача вчинити певні дії щодо перерахунку підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Передбачене ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Також колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, яким встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. При нарахуванні позивачу щомісячної соціальної допомоги як дитині війни має застосовуватися саме Закон України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки Закони України мають вищу юридичну силу.

Згідно зі статтями 113, 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України‚ постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України; забезпечує виконання Конституції і законів України; видає постанови і розпорядження виключно в межах своєї компетенції.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Відсутність грошових коштів на виплату підвищення до пенсії в даному випадку не позбавляє позивача, як особу, що має статус дитини війни, права на отримання такої надбавки. Закон України не обмежує таке право наявністю фінансування.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни»реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни».

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок підвищення до пенсії позивачу як дитині війни, але неправомірно вказав суму, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення згідно ст.201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську - залишити без задоволення.

Постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.10 у справі № 2-а-62/10 - змінити в частині визначення суми, належної до сплати.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 04.12.08 по 31.12.08 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13.01.10 у справі № 2-а-62/10 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

суддя: Н.А. Бишевська

суддя: А.О. Коршун