Справа № 2-а-2607/10/1970
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2010-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 2-а-2607/10/1970

22 вересня 2010 р.м.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі:

головуючої Подлісної І.М.

при секретарі Калиняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року, стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 23 березня 2009 р. ним було подано відповідачу заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист про зобовязання управління праці та соціальної політики ОСОБА_1 міської ради нарахувати та виплатити йому недоплачену разову грошову допомогу, як учаснику війни до 5 травня 2007 р. в розмірі 2 880 грн.

Однак відповідач всупереч Закону України "Про виконавче провадження", № 606 - Х1У від 21 квітня 1999 року, подану заяву зареєстрував 13.04.2009 р. та з порушенням строків встановлених цим законом 13.04.2009 р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження не повідомивши про це позивача. Також без достатніх на це підстав 30.11.2009 р. старшим державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, про яку позивачу стало відомо після написання ним скарги у прокуратуру міста Тернополя. Всі ці незаконні дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду, які він оцінює у 2 000 грн., яка полягає в тому, що внаслідок спричинених йому відповідачем моральних страждань різко погіршився його стан здоровя, загострились хронічні хвороби, що спричинило і фізичні страждання, внаслідок чого він змушений був звертатись за професійною медичною допомогою.

В суді позивач ОСОБА_2 заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, визнати дії ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області неправомірними. Постанову старшого державного виконавця Мулик Петра Ігоровича про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року скасувати. Стягнути з відповідача на його користь 2 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та пояснив, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження учасником якого є позивач було ужито усіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження", № 606 - Х1У від 21 квітня 1999 року заходів для виконання постанови суду та правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року. Крім того жодних дій, які б призвели до спричинення моральної шкоди позивачу ними вчинено не було, а тому вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що вказаний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

До адміністративної юрисдикції належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання рішень, прийнятих за правилами КАС України господарськими чи цивільними судами, які виконували функції адміністративних судів до їх утворення

Відповідно до частини другої статті 18 КАС України справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа підсудні окружним адміністративним судам.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року, стягнення моральної шкоди

Тому вказана позовна заява, як така що подана стосовно рішення та дій державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду, оскільки відповідачем у таких справах є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 181 КАС України рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути оскаржено у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 28.05.2010 р. з відповіді на свою скаргу з прокуратури м. Тернополя дізнався про порушення своїх прав та у встановлений законом десяти денний строк 03.06.2010 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про захист своїх прав, а тому строк звернення до суду ним не порушено.

Як вбачається із матеріалів справи 23 березня 2009 р. позивач ОСОБА_2 подав на імя відповідача ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист про зобовязання управління праці та соціальної політики ОСОБА_1 міської ради нарахувати та виплатити йому недоплачену разову грошову допомогу, як учаснику війни до 5 травня 2007 р. в розмірі 2 880 грн., вказана заява була прийнята у нього 23.03.2010 р. старшим державним виконавцем Богач У.В. про що свідчить відмітка з її підписом, однак зареєстрована вказана заява у книзі вхідної кореспонденції ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області була лише 13.04.2009 р. за № 880/12-11/2.

Ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", № 606 - Х1У від 21 квітня 1999 року, передбачає, що державний виконавець у 3-х денний строк з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Однак судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст.. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження було відкрито не у 3-х денний строк з дня надходження виконавчого документу 23.03.2009 р., а 13.04.2009 р., провівши в цей офіційну реєстрацію фактично поданої 23.03.2009 р ОСОБА_2 заяви, чим порушено права та охороню вальні законом інтереси позивача.

Крім того судом встановлено, що позивач взагалі не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження, а відповідачем суду не надано належних доказів того, що у встановлений ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", тобто не пізніше наступного дня після відкриття провадження йому було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, як стягувачу.

Також державним виконавцем 30 листопада 2009 р. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається, що на підставі п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-1329 виданого 20.03.2009 р. про зобовязання управління праці та соціальної політики ОСОБА_1 міської ради нарахувати та виплатити йому недоплачену разову грошову допомогу, як учаснику війни до 5 травня 2007 р. в розмірі 2 880 грн. закінчено.

Однак п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", передбачає, що виконавче провадження з примусового виконання підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку передбачено ч. 3 ст. 76 цього Закону.

Ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження", регулює загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, а ч. 3 цієї статті передбачає, що якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Посилання представника відповідача на те, що ним не вживались до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, оскільки по аналогічних справах постанови про накладення штрафу на боржника було скасовано рішеннями судів суд до уваги не приймає, оскільки у кожному конкретному випадку державний виконавець в силу ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Також державним виконавцем взагалі не застосовано до боржника штрафні санкції та будь - яких інших заходів, передбачених статтею 87 цього Закону, що б давало йому право на підставі ч. 3 ст. 76 цього Закону повернути виконавчий документ до суду чи іншого органу, що його видав.

Безпідставними є посилання відповідача на вжиття ним заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом по аналогічних справах, оскільки вони не мають жодного відношення до порушених прав позивача.

Державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Водночас, відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Тому з огляду на зазначені законодавчі приписи виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про зобовязання пенсійних органів та субєктів владних повноважень здійснити виплати пенсії, соціальної допомоги тощо у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення на підставі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а не закінчувати виконавче провадження на підставі ст.37 цього Закону.

В даному випадку судом встановлено порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом часткового задоволення заявлених ним позовних вимог визнання дій ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області неправомірними та скасування постанови старшого державного виконавця Мулик Петра Ігоровича про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення на його користь 2 000 грн. моральної шкоди, то ці вимоги до задоволення не підлягають, оскільки судом не встановлено, що така шкода дійсно була йому спричинена з вини відповідача.

керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163, 181 КАС України,

Законом України "Про виконавче провадження", № 606 - Х1У

від 21 квітня 1999 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково. Визнати дії ОСОБА_4 примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області неправомірними. Постанову старшого державного виконавця Мулик Петра Ігоровича про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2009 року скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня постановлення постанови апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Подлісна І.М.