Справа № 21043/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2010 р.справа № 2а-7131/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Католікяна М.О. Панченко О.М.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року у справі № 2а-7131/10/0470 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду, де посилався на те, що рішенням третейського суду від 01.04.2010 р. за ним визнано право власності на житловий будинок літ. Д-2, загальною площею 582,3 кв.м (житлова 338,2 кв.м.) в тому числі літ. Д1-2,д-1,д1-1 прибудови, під. літ. Д-2 підвал; літ.д навіс,літ.д1,д2 сходи по вул. Коцюбинського,12Б у м. Дніпропетровську в цілому, без акту введення в експлуатацію, та згідно додаткового рішення від 8 квітня 2010 р., резолютивну частину рішення про визнання права власності викладено наступним чином: «…на домоволодіння по вул. Коцюбинського,12Б у м. Дніпропетровську, а саме: житловий будинок літ. Д-2, загальною площею 582,3 кв.м (житлова 338,2 кв.м) в цілому, в тому числі літ. Д1-2,д-1,д1-1 прибудови, під літ. Д-2 підвал; літ. д-навіс; літ.д1,д2 сходи, без акту введення в експлуатацію».

З метою виконання цього рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 17.05.2010р. було видано виконавчий лист №6-46/10, та позивач звернувся до КП «ДМБТІ» з замовленням на реєстрацію за ним права власності на вищезазначений обєкт нерухомого майна, разом з чим відповідачу були надані вищезазначені рішення третейського суду від 01.04.2010 р., додаткове рішення третейського суду від 28.04.2010р. та виконавчий лист №6-46/10 від 17.05.2010р., але відповідач своїм рішенням від 25.05.2010р. відмовив позивачу у реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, розташованого по вул. Коцюбинського,12Б, у м. Дніпропетровську.

Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом, просить визнати дії відповідача, що полягають у відмові щодо реєстрації за позивачем права власності на вищезазначений обєкт нерухомого майна, незаконними, та зобовязати відповідача зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно, розташоване по вул. Коцюбинського,12Б у м. Дніпропетровську, без додаткового акту введення в експлуатацію, на підставі рішення третейського суду від 01.04.2010р., додаткового рішення від 28.04.2010 р. та виконавчого листа №6-46/10 від 17.05.2010р., виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2010р. у справі №2а-7131/10/0470 позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «ДМБТІ»про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, задоволено повністю.

Відповідач - КП ДМБТІ, не погодившись з вищезазначеною постановою суду, подав апеляційну скаргу, де посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства під час вирішення даної справи та ухвалення судом першої інстанції у даній справі рішення з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2010р. та ухвалити у справі нове рішення, відмовивши позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у розгляді даної адміністративної справи, про день, годину та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи як апеляційним судом, так і судом першої інстанції встановлено, що:

- рішенням третейського суду від 01.04.2010р. за позивачем у даній справі ОСОБА_1, визнано право власності на житловий будинок літ. Д-2, загальною площею 582,3 кв.м (житлова площа 338,2 кв.м) в тому числі літ. Д1-2,д-1,д1-1 прибудова, під літ. Д-2 підвал; літ.д-навіс, літ. д1,д2 сходи по вул. Коцюбинського, 12Б у м. Дніпропетровську в цілому без акту введення в експлуатацію;

- додатковим рішенням від 28.04.2010 р. резолютивну частину рішення викладено наступним чином: «… на домоволодіння по вул. Коцюбинського, 12Б у м. Дніпропетровську, а саме, житловий будинок: літ. Д-2, загальною площею 582,3 кв.м (житлова площа 338,2 кв.м) в тому числі літ. Д1-2,д-1,д1-1 прибудови, під літ. Д-2 підвал; літ.д-навіс, літ. д1,д2 сходи, без акту введення в експлуатацію»;

- з метою виконання вказаних рішень, прийнятих відповідно до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», 17.05.2010 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №6-46/10.

Як вбачається з наданих суду ксерокопій вищезазначених рішення та додаткового рішення третейського суду, а також виконавчого листа, досліджених судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи та долучених до матеріалів справи, в них визначено приміщення, що входять до складу обєкту нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ вул. Коцюбинського, 12Б.

Рішенням державного реєстратора КП ДМБТІ - ОСОБА_2, від 25.05.2010р. позивачу відмовлено у реєстрації права власності на домоволодіння, розташованого по вул. Коцюбинського, 12Б у м. Дніпропетровську відповідно рішення третейського суду, додаткового рішення та виконавчого листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі з приводу визнання права власності за позивачем на нерухоме майно, що розташоване за адресою вул. Коцюбинського, 12Б у м. Дніпропетровську, а також здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, до чого чинним законодавством, зокрема, віднесено право власності на обєкти нерухомого майна, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»(далі Закон), Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. та зареєстрованого Міністерством юстиції України 18.02.2002р. за №157/6445 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Положення).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до норм ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( стаття 316 цього кодексу) , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 цього кодексу), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 цього кодексу), право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч. 1 ст. 321 цього кодексу), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 цього кодексу).

Крім цього, ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»передбачено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (п. 5 Прикінцевих положень цього Закону), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст. 2 цього Закону); державний реєстратор прав у межах своїх повноважень, серед іншого, здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації та встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації (стаття 8 цього Закону), державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав ( ч. 3 ст. 17 цього ж Закону), для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права (частина 4 ст. 18 цього ж Закону), ст. 19 цього закону визначено перелік підстав (документів) для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, серед яких також передбачено і рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили, також нормами цієї статті передбачено перелік підстав за наявності яких у державній реєстрації права може бути відмовлено і цей перелік, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає, крім цього відмова в державній реєстрації прав із підстав, зазначених в абзаці четвертому частини першої цієї статті, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав (ч.1 та ч. 2 ст. 24 цього ж Закону).

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації і право власності позивача на це майно виникає з моменту його державної реєстрації, орган, який компетентний здійснювати державну реєстрацію права власності у даному випадку (на спірне нерухоме майно) є відповідач у справі, рішення третейського суду від 01.04.2010 р. та додаткове рішення від 28.04.2010 р., що прийняті відповідно до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а також виконавчий лист Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №6-46/10 від 17.05.2010р., у даному випадку, є правовстановлюючими документами, що повинні надаватись для здійснення державної реєстрації права власності на спірні обєкти нерухомого майна та є підставою для реєстрації права власності позивача на спірне нерухоме майно, а у державного реєстратора - відповідача у справі, відсутні повноваження щодо трактування законів, норм нормативно-правових актів, рішень суду, тощо і тлумачення відомостей про заявлені права власності, та реєстрація прав на нерухоме майно повинна здійснюватись у відповідності до резолютивної частини рішення суду .

За таких обставин колегія суддів вважає, що за наявності рішення та додаткового рішення третейського суду, прийнятих відповідно до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», якими за позивачем визнано право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Коцюбинського, 12Б у м. Дніпропетровську, та виконавчого листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №6-46/10 від 17.05.2010р., наявність чого є необхідною підставою для виконання, саме, зазначених рішення та додаткового рішення третейського суду, у відповідача були відсутні будь-які підстави для відмови позивачу у реєстрації права власності на це нерухоме майно, і під час прийняття державним реєстратором 25.05.2010 р. рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації за позивачем права власності на цей обєкт нерухомого майна, відповідач діяв не у межах повноважень та спосіб, що визначені чинним законодавством, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно обґрунтованості заявлених позивачем у даній адміністративній справі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведені обставини, норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, що мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, що регулюють, саме, ці правовідносини, зробив висновки, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позивачем у даній адміністративній справі позовних вимог, оскільки під час розгляду справи апеляційним судом будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права судом першої інстанції не було встановлено, тому рішення суду першої інстанції від 25.06.2010р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Оскільки доводи апеляційної скарги КП ДМБТІ спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законної постанови суду першої інстанції у даній справі, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,200,205,206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2010р. у справі №2а-7131/10/0470 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий Л.А. Божко

Судді О.М. Панченко

ОСОБА_3