Справа № 20853/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2010 р. справа № 2а-2034/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Коршуна А.О.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю представника відповідача-1 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»та Запорізької митниці

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року у справі №2а-2034/10/0870

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»

до Запорізької митниці (відповідач-1)

Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області (відповідач-2)

про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення надмірно сплачених митних платежів,-

В с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці та Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області, який в наступному вточнив та доповнив. Просив визнати протиправними та скасувати рішення з митної оцінки товару № 112000006/2010/000190/1 від 11 березня 2010 року, №112000006/2010/000204/1 від 15 березня 2010 року, №112000006/2010/000203/1 від 15 березня 2010 року прийняті Запорізькою митницею; визнати протиправними дії Запорізької митниці щодо відмови у поверненні позивачу митних платежів в розмірі 23 393,47 гривень, надмірно сплачених до бюджету по ВМД №112030000/0/006078 від 11 березня 2010 року, №112030000/0/006507 від 15 березня 2010 року, №112030000/0/006508 від 15 березня 2010 року; стягнути з Державного бюджету України на його користь вказану суму надмірно сплачених митних платежів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державної митної служби України Запорізька митниця з митної оцінки товару №112000006/2010/000190/1 від 11 березня 2010 року, №112000006/2010/000204/1 від 15 березня 2010 року, №112000006/2010/000203/1 від 15 березня 2010 року; в іншій частині позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на вимогу митниці надані всі необхідні документи для визначення митної вартості за методом № 1 відповідно до ст.. 266 МК України, а тому у відповідача-1 не було обґрунтованих підстав для застосування резервного методу. Крім того, суд дійшов висновку, що на час звернення позивача із заявою про повернення надмірно сплачених платежів у відповідача -1 не було підстав для здійснення перерахунку та їх повернення, оскільки самі рішення митниці були чинними та за даними обліку митниці переплата за позивачем не рахувалася, тому в цієї частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»та Запорізька митниця подали апеляційні скарги.

ідкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині залишення без задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Запорізької митниці щодо відмови в поверненні суми надмірно сплачених митних платежів та про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів.

На думку апелянта, судом при винесенні оскарженої постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з позиціє суду та вважає, що визнання протиправними та скасування рішень Запорізької митниці свідчить про встановлення судом допущенного відповідачем порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, але для відновлення майнових прав позивача необхідне повернення з бюджету надмірно сплачених платежів, отже, суд мав вирішити питання про поворот виконання скасованих рішень відповідно до ст. 162 КАС України.

Апелянт посилається також на те, що суд помилково дійшов висновку про можливість звернення позивача до митниці з питання повернення зайве сплачених митних платежів, оскільки це не ґрунтується на законі.

Також зазначає, що судом невірно застосована норма ст. 264 Митного кодексу України, яка передбачає право позивач звернутися за захистом свого права безпосередньо до суду, та не покладає на нього обовязку досудового врегулювання спору.

ВАТ «Запоріжсталь»просить скасувати постанову суду першої інстанції в частини відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача-1 в поверненні суми надмірно сплачених митних платежів та стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт Запорізька митниця (відповідач 1) в своєї апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання не чинним рішення про визначення митної вартості товарів. На думку апелянта, судом при винесенні оскарженої постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що митниця діяла відповідно до ст. 265, 273 Митного кодексу України та п. 14 постанови КМУ від 20.12.2006 року № 1766 та підстав для визнання рішень про визначення митної вартості протиправними немає.

Відповідач 2 Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області в письмовій заяві на адресу суду просив справу розглянути в його відсутності, правової позиції щодо апеляційних скарг не висловив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти апеляційної скарги відповідача-1.

Відповідач-1 свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу позивача вважав такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши думку представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши в межах апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, приходить до висновку, що апеляційна скарга Запорізької митниці задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ВАТ «Запорізькій металургійний комбінат «Запоріжсталь»підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, товаром, який проходив митне оформлення, є вогнетривкий бетон, постачальником якого відповідно до укладеного контракту № ВП.1323.37515.10.18И була фірма «Calderys Deutschland GmbH & Co.OHG.

Під час митного оформлення товару позивачем було подано відповідачу-1 ВМД №112030000/0/005979 від 10 березня 2010 року, №112030000/0/006486 від 15 березня 2010 року, №112030000/0/006487 від 15 березня 2010 року, в яких була визначена митна вартість за ціною договору (метод № 1) у розрахунку 1 050,00 євро за тонну, виходячи з ціни, встановленої сторонами Контракту на умовах поставки DDU-Запоріжжя, митний пост «Запоріжсталь», Україна, згідно Інкотермс-2000.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант відповідно до п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для ї підтвердження, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 2006 року № 1766, подав пакет документів, а на вимогу митниці додаткові документи, такі як прас-лист виробника, інформація (калькуляція) відносно цін на вогнетривкі матеріали від виробника. Також на підтвердження заявленої митної вартості за власним бажанням декларантом надані тендерна пропозиція постачальника, протокол засідання тендерного комітету ВАТ «Запоріжсталь»з питання вибору постачальника вогнетривких мас у 2010 році. Як пояснив в судовому засіданні представник ВАТ «Запоріжсталь»та підтверджується матеріалами справи, саме через проведення тендеру було визначено постачальника, який мав за найнижчою ціною поставляти зазначену продукцію.

Відповідно до ст. 266 МКУ, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Однак, митним органом не було застосовано жодного методу, крім №6, для визначення митної вартості товару, хоча в обґрунтування прийняття рішення про визначення митної вартості відповідач -1 посилається на наявність у митного органу інформації про вартість операцій з подібними та аналогічними товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту є максимально наближеним до нього (графа 33 Рішення про визначення митної вартості).

За наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що митний орган безпідставно застосував метод №6 - "резервний метод" визначення митної вартості товару, оскільки митним органом не доведено наявність підстав для застосування саме резервного методу, та обґрунтованість корегування вартості відповідно до ціни з урахуванням комерційних умов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач-1 діяв всупереч встановленому зазначеною нормою порядку, тобто визначив митну вартість товару без послідовного застосування наступного методу.

Колегія суддів приймає також до уваги інформацію Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків № 9/561 від 06.05.2010 року, надану на адресу підприємства, яка підтверджує ціну вогнетривкого бетону 1.050 євро/т для поставки 70 тонн за вищезазначеним контрактом (а.с. 21, 137) як таку, що відповідає ціні фірми виробника при поставках в України на умов постачання DDU-Запоріжжя, Україна.

Перевіривши відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що рішення є протиправними та скасував їх.

Щодо іншої частини спору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 264 МКУ, у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Після надання банком гарантій, зазначених у частині третій цієї статті, митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

З аналізу змісту цієї норми вбачається, що законодавець визначив два способи захисту прав імпортера. Перший з них звернення до митного органу з проханням випустити товари у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку, другий - сплата податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

При цьому, митний орган посилався на недотримання позивачем вимог, встановлених Порядком випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезені їх на митну територію України, а саме не подання позивачем відповідного письмового звернення. Однак, а ні Митним Кодексом України, а ні вказаним Порядком не ставиться в залежність від такого звернення право імпортера звернутися до суду за захистом порушеного незаконним рішенням митного органу права.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ст. 90 МКУ передбачає можливість внесення до митної декларації змін чи доповнень, які мають істотне значення для застосування процедур митного контролю або впливають на умови оподаткування, шляхом подання митному органу нової митної декларації, а ч. 6 ст. 264 МКУ передбачає можливість повернення надміру сплачених податків та зборів у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та /або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом ДМСУ від 20.07.2007 року № 618, платних податків має звернутися до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, із заявою довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером субєкта господарської діяльності або фізичною особою, не пізніше 1095го дня з наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету. Після відповідної перевірки, митним органом готується Висновок про повернення зазначених платежів. Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України. Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Копія Висновку про повернення, оригінал заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України та документ, у якому відображаються результати перевірки заяви платника, залишаються у Відділі для контролю.

Судом першої інстанції враховано, що позивач 06.04.2010 року звертався до Запорізької митниці із заявою про повернення надмірно зарахованих до бюджету платежів та 30.04.2010 року митниця відмовила позивачу, посилаючись на те, що резервний метод визначенні митної вартості товару за невідповідністю умов, передбачених ст. 268, 269 МКУ та з врахуванням норм ст. 270 МКУ на підставі цінової інформації, що була в наявності у митниці.

Проте, колегія суддів погоджується з правовою позицією позивача стосовно невиконання судом першої інстанції завдань адміністративного судочинства щодо захисту порушених прав. Виходячи зі змісту ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, протиправним рішенням субєкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Таким чином, процесуальним законом не встановлено попередній досудовий порядок врегулювання спору щодо відшкодування заподіяної шкоди з урахуванням прийнятого рішення за публічно-правовим спором. Тому колегія суддів вважає, що позивач, який на час звернення до суду вже звернувся з відповідною заявою до митного органу, тобто, дотримався встановленого порядку, не зобовязаний вдруге звертатися до нього на підставі рішення суду, та суд вправі вирішити обидві вимоги одночасно.

Суд також приймає до уваги, що така позиція узгоджується з п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, оскільки вона передбачає повноваження суду щодо прийняття постанови про визнання рішення субєкта владних повноважень протиправним та про поворот виконання цього рішення із зазначенням способу його здійснення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а апеляційна скарга відповідача -1 задоволенню не підлягає оскільки її доводи висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача, та ухвалити в цієї частині нову, якою задовольнити вимоги щодо визнання протиправними дій по відмові в поверненні надмірно сплачених платежів та стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачені платежі в сумі 23 393, 47 гривень.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, п.3,4 ч. 1 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року в справі 2а-2034/10/0870 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог.

Визнати протиправними дії Запорізької митниці щодо відмови у поверненні Відкритому акціонерному товариству «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»суми митних платежів в розмірі 23 393,47 гривень, надмірно сплачених до бюджету по ВМД №112030000/0/006078 від 11 березня 2010 року, №112030000/0/006507 від 15 березня 2010 року, №112030000/0/006508 від 15 березня 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України (Головне управління Державного казначейства України в Запорізькій області, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 168, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»( , м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, рахунок № 0001 в АКБ «Індустріалбанк»м. Запоріжжя, МФО 313849) суму надмірно сплачених до бюджету митних платежів по ВМД №112030000/0/006078 від 11 березня 2010 року, №112030000/0/006507 від 15 березня 2010 року, №112030000/0/006508 від 15 березня 2010 року в розмірі 23 293 гривні 47 копійок.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року в справі 2а-2034/10/0870 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 20.10.2010 року

Головуючий: О.М.Панченко

Судді: М.О.Католікян

ОСОБА_4

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян