Справа № 2347/10
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2010 р. справа № 2а-526/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Комунарівської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 18 серпня 2009 року звернувся до Комунарівського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління праці і соціального захисту населення Комунарівської районної адміністрації Запорізької міської ради в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щорічної грошової допомоги до 5 травня та зобовязати нарахувати та виплатити йому грошову допомогу до 5 травня за 2002-2009 роки як інваліду війни 3 групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком та з 01.08.2009 року в подальшому проводити такі виплати. Зазначає, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, але фактично виплати проводились в менших розмірах.

Постановою Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2009 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено, рішення обґрунтоване тим, що дії відповідача в 2008-2009 роках при виплаті позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня були правомірними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову та задовольнити його вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що Законом України про Державний бюджет на відповідний рік не можна вносити зміни до інших законів, що призводить до скасування та обмеження прав і свобод людини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав. Управління в судове засідання не зявилось, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції від 25.12.1998, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Однак Законами України «Про Державний бюджет України на 2002 рік», «Про Державний бюджет України на 2003 рік»«Про Державний бюджет України на 2004 рік»«Про Державний бюджет України на 2005 рік» «Про Державний бюджет України на 2006 рік» інвалідам війни 3 групи, до яких відносився і позивач, була передбачена виплата щорічної разової допомоги у 2002, 2003, 2004, 2005 і 2006 роках в розмірах100грн., 100 грн., 130 грн., 270 грн. та 270 грн. відповідно.

Зазначені закони про державний бюджет, в період з 5 травня по 30 вересня відповідних років, протягом якого позивач міг отримати грошову допомогу (ч.4 ст.17-1 Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ), не визнані неконституційними. Тобто, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам війни.

Пунктом І рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року у справі №1-27/2004, визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими передбачена виплата щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірах: інвалідам війни 1 групи -195 грн., інвалідам війни II групи -160грн., інвалідам війни III групи -130 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»дія частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту»зупинялась та щорічна разова допомога інвалідам І групи встановлена у розмірі 450 грн., ІІ групи 360 грн., ІІІ групи -300 грн. (стаття 29).

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частина 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»викладалась в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

В 2008 році розмір вказаних виплат встановлювався постановою КМУ від 12.03.2008р. №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до п.1 якої інвалідам війни I групи - 500 гривень;інвалідам війни II групи - 400 гривень;інвалідам війни III групи - 350 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»щодо зупинення частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо внесення змін до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Оскільки грошова допомога до 5 травня позивачу в 2002-2008 роках виплачена відповідно до діючих на той час положень законів про державний бюджет, тобто до прийняття рішення Конституційним Судом України, а тому відповідач правомірно діяв в межах чинного на той час законодавства, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Крім того відповідач просив застосувати наслідки пропуску позивачем річного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, передбаченого ст. 99 КАС України. Поважності пропуску строку позивач не навів, в звязку з чим не підлягають задоволенню вимоги позивача за період з 01.01.2002р. по 18.08.2008 р.

В той же час у 2009 році розмір разової грошової допомоги, який визначено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не змінювався.

Між тим, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Таким чином, у 2009 році Кабінет Міністрів України мав право встановлювати розмір соціальних виплат, але лише тих соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір разової грошової допомоги, який передбачено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначається залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, у 2009 році Кабінету Міністрів України не було надано право щодо встановлення розміру разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня учасникам бойових дій.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та про «Жертви нацистських переслідувань», якою визначено розмір виплат разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку разової грошової допомоги, слід керуватися Законом (Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 18.03.2009р. №211).

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача при виплаті позивачу щорічної допомоги до 5 травня в 2009 році є помилковими.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки, у 2009 році позивачу сплачено разову грошову допомогу у розмірі 380 грн. Отже, сума заборгованості становить 3106 грн., із розрахунку: 498 грн.(розмір мінімальної пенсії за віком) х 7 мінімальних пенсії за віком 380 грн.(сплачена сума разової грошової допомоги) = 3106 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, постанову суду першої інстанції, скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення Комунарівської районної адміністрації Запорізької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, як особі, яка має статус інваліда війни ІІІ групи, у розмірах, менших ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2009 рік.

Зобовязати Управління праці і соціального захисту населення Комунарівської районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму разової грошової допомоги, що виплачується до 5-го травня, за 2009 рік у сумі 3106 грн.

В іншій частині позовних вимог позивачу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.07.2010 р.

В повному обсязі постанова складена 12.07.2010 р.

Головуючий Д.В. Чепурнов

Судді Л.М. Нагорна

ОСОБА_2