Справа № 820/2514/15
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 р.Справа № 820/2514/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М., Лях О.П.

при секретарі судового засідання Клочко Ю.О.

за участю представника позивача - Стриж Л.А.

представника відповідача - Полежака О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015р. по справі № 820/2514/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Фінекс-Україна"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2014 року у повному обсязі, податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2014 року у повному обсязі, податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2014 року в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 123 128,00 грн..

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: приписів Податкового кодексу України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Фінекс-Україна» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт перевірки від 17.10.2014 р. № 5366/22-02/31063268.

Згідно акту перевірки позивач порушив: п.п.135.5.4, п.135.5 ст.135, пп.138.10.2 п.138.2, 138.12 ст.138, 159 Податкового Кодексу України, внаслідок чого допустив заниження податку на прибуток, який підлягає сплаті у розмірі 302 324 , 00 грн., в тому числі за 2-4 квартали 2011 року у сумі 79 257, 00 грн., за 2013 рік у сумі 223 067, 00 грн.; п.п.213.1.7 п.213.1 ст.213, п.219.2 ст.219 ПКУ, внаслідок чого допустив заниження особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами в 3 кварталі 2013 року, який підлягає сплаті у розмірі 4 800, 00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: № від 05.11.2014 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 358 090, 75 коп., у т.ч. за основним платежем - 302 324, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 55 766 грн. 75 коп.; № від 05.11.2014 р., яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 137 278, 00 грн.; № від 05.11.2014 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами у загальному розмірі 6000 грн., у т.ч. за основним платежем - 4800 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1200 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем не допущено порушень, зазначених відповідачем в акті перевірки, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є професійним учасником ринку цінних паперів, має ліцензії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку: професійна діяльність на фондовому ринку - діяльність з торгівлі цінними паперами - дилерська діяльність, професійна діяльність на фондовому ринку - діяльність з торгівлі цінними паперами - андерайтинг, професійна діяльність на фондовому ринку - діяльність з торгівлі цінними паперами - брокерська діяльність.

Згідно Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андерайтингу управління цінними паперами від 12.12.2006 р. № 1449, дилерська діяльність - укладення торговцем цивільно-правових договорів щодо цінних паперів від свого імені та за свій рахунок з метою перепродажу, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Акцептор" 28.10.2011 р. укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д, згідно якого позивач зобов'язався передати ТОВ "Акцептор" до 29.06.2012 року цінні папери - облігації ТОВ "Інвестиційна компанія ІФГ КАПІТАЛ", на загальну суму 33009695, 60 грн., а ТОВ "Акцептор" зобов'язалося сплатити зазначені грошові кошті до 29.06.2012 року.

Отже, предметом договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. є облігації товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія ІФГ КАПІТАЛ", тобто, цінні папери, а не грошові кошти.

А згідно Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами від 12.12.2006 р. № 1449 дилерський договір - це договір купівлі-продажу (міни) цінних паперів або інших фінансових інструментів, що укладається торговцем від свого імені та свій рахунок.

Таким чином, договір купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. згідно Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андерайтингу управління цінними паперами від 12.12.2006 р. № 1449 є дилерським договором.

На виконання зазначеного договору ТОВ "Акцептор" частково сплатило грошові кошти у розмірі 28444927,48 грн., у тому числі: 07.12.2011 р. - 5000 000,00 грн.; 22.12.2011 р. - 8000 000,00 грн.; 28.12.2012 р. - 12 057 057, 48 грн.; 25.04.2013 р. - 3 387 870,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Отже, ТОВ "Акцептор" фактично не виконало умови договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 року, оскільки до 29.06.2012 року не сплатило позивачу у повному розмірі зазначені в договорі грошові кошті.

Згідно додаткового договору № 2-1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 30.04.2013 р. до договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р., сторони розірвали зазначений договір і позивач зобов'язався повернути ТОВ "Акцептор" грошові кошти у розмірі 28 444 927,48 грн. у строк до 30.12.2016 року.

На виконання додаткового договору позивач частково повернув ТОВ "Акцептор" грошові кошти за договором купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. у розмірі 17 845 550 грн., зокрема: 23.12.2014 р. - 3050000 грн., 24.12.2014 р. - 417000 грн., 25.12.2014 р. - 5169000 грн., 29.12.2014 р. - 1114760 грн., 30.12.2014 р. - 6041000 грн.; 14.01.2015 р. - 600000 грн., 16.01.2015 р. - 20000 грн., 27.01.2015 р. - 18000 грн.; 02.02.2015 р. - 36500 грн.; 03.02.2015 р. - 6000 грн.; 09.02.2015 р. - 4000 грн.; 11.02.2015 р. - 10000 грн.; 12.02.2015 р. - 148500 грн.; 19.02.2015 р. - 18000 грн.; 25.02.2015 р. - 6000 грн.; 03.03.2015 р. - 1155000 грн.; 06.03.2015 р. - 8000 грн.; 11.03.2015 р. - 18000 грн.; 26.03.2015 р. - 5000 грн.; 31.03.2015 р. - 790 грн., що підтверджується банківським виписками.

Посилання апелянта, що відповідно до Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та відповідно до Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. фактично по суті відповідає договору поворотної фінансової допомоги (договір не передбачає нарахування процентів та кошти є обов'язковими для повернення), а кошти в сумі 28 444 927,48 грн. є поворотною фінансовою допомогою, що призвело до порушення позивачем п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПКУ, внаслідок чого останнім не нараховано та не включено до складу доходів за 2013 рік умовно нарахованих процентів на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповернутою на кінець звітного періоду у розмірі 1 297 166, 62 грн., колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Отже, предметом договору поворотної фінансової допомоги повинні бути кошти і обов'язковою умовою - строк повернення цих коштів.

А згідно матеріалів справи, предметом договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. були облігації товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія ІФГ КАПІТАЛ", тобто цінні папери, а не грошові кошти.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 563 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, сторони можуть за згодою розірвати будь-який договір та передбачити у договорі умови повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено жодних правових норм, на підставі яких вищезазначений договір на думку перевіряючих вважається недійсними, доказів наявності рішення суду про визнання такого договору недійсним за правилами ст. 71 КАС України відповідачем до суду не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови договору купівлі-продажу цінних паперів № 1011/28-Д-8; 111028/7-Д від 28.10.2011 р. не відповідають визначенню договору поворотної фінансової допомоги та не містять ознаки удаваного правочину і, що відповідачем не доведено, що вказаний вище правочин є недійним на підставі закону або на підставі рішення суду, а тому відповідач безпідставно нарахував позивачу умовні відсотки на неповернуті кошти.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.138.10, п.138.12 ст.138, ст.159 Податкового кодексу України щодо завищення витрат у сумі 358 746 грн., а саме за 2-3 квартали 2011 р. у сумі 344 596 грн., за 2012 рік у сумі 14 150 грн., а також завищення збитків у 2013 р. на суму 14 150 грн., що призвело до зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 137 278 грн.

Оскільки представником позивача визнано факт завищення витрат на суму 14 150 грн., спірним є податкове повідомлення - рішення № від 05.11.2014 р. в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 123 128,00 грн.

Згідно матеріалів справи, 01 вересня 2011 року позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю "Акцептор" договір доручення на купівлю цінних паперів № 0911/01-1-Б; 110901/1-Д від 01.09.2011 р., іменних інвестиційних сертифікатів товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" (Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд "ГРОТ"), кількістю 2 779 шт., вартістю одного цінного паперу не більше 6 200,00 грн. на загальну суму 17 229 800, 00 грн.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що винагорода ТОВ "Акцептор" становить 2% від суми договору, тобто 344 596, 00 грн.

На виконання вищезазначеного договору доручення, позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю "КСН "Тріанон" договір купівлі-продажу цінних паперів № 0911/01-1-Б(В)-1 від 01.09.2011 р. на обумовлених договором доручення умовах.

20 вересня 2011 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Акцептор" підписано акт виконаних робіт до договору доручення на купівлю цінних паперів № 0911/01-1-Б; 110901/1-Д від 01.09.2011 р., згідно якого позивач сплатив товариству з обмеженою відповідальністю "Акцептор" винагороду у розмірі 344 596,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2011 р. № 728.

Згідно п.1 Р.8 Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андерайтингу управління цінними паперами від 12.12.2006 р. № 1449, предметом договору доручення є надання торговцем (повіреним) певного виду послуги з купівлі, продажу або міни цінних паперів або інших фінансових інструментів від імені та за рахунок клієнта (довірителя).

Згідно п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримає платник податку для забезпечення господарської діяльності.

Відповідно до абз.1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, договір на купівлю цінних паперів № 0911/01-1-Б; 110901/1-Д від 01.09.2011 р. відповідає вимогам, зазначеним у Р.8 та Р.3 Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андерайтингу управління цінними паперами від 12.12.2006 р. № 1449, серед яких міститься вимога щодо порядку нарахування та сплати винагороди за надання послуг відповідно до договору, а факт надання послуги придбання цінних паперів, підтверджується договором, актом виконаних робіт, банківськими виписками та платіжним дорученням про сплату винагороди.

Крім того, акт перевірки не містить жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої ін. станції, що вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 05.11.2014 р. та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.11.2014 р. в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 123 128,00 грн. є обґрунтованими.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 12 серпня 2013 року позивач уклав з гр. ОСОБА_3 договір купівлі-продажу цінних паперів № 130812/1-ДД, згідно якого гр. ОСОБА_3 зобов'язаний передати у власність позивача цінні папери - акції ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", кількістю 1 000 000 шт., номінальною вартістю 0,01 грн. на загальну суму 160 000, 00 грн.

Згідно п.2.5. цього договору, сума особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами, що буде утримано та сплачено позивачем з цієї операції складає 2 400,00 грн.

15.08.2013 р. акції ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" були зараховані на рахунок у цінних паперах позивача, що підтверджується випискою з особового рахунку у цінних паперах від 15.08.2013 зберігача ЗАТ "Менеджмент технолоджіз".

Пунктом 3.2. договору № 130812/1-ДД від 12 серпня 2013 року встановлено, що строк оплати по договору до 18-00 годин 30.08.2013 року.

Однак, додатковим договором від 30.08.2013 №1-130812/1-ДД до договору купівлі - продажу цінних паперів №130812/1-ДД від 12.08.2013, сторони розірвали договір купівлі - продажу цінних паперів №130812/1-ДД від 12.08.2013 року, а списання з рахунку у цінних паперах позивача зазначених цінних паперів відбулось 02.09.2013 р., що підтверджується випискою з особового рахунку у цінних паперах від 02.09.2013 зберігача ЗАТ "Менеджмент технолоджіз".

Згідно з п. 216.7 ст. 216 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань за операціями, визначеними в підпункті 213.1.7 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, є дата отримання доходу відповідно до пункту 219.2 статті 219 цього Кодексу від операцій з продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів.

Однак, як зазначалось вище, договір купівлі - продажу цінних паперів №130812/1-ДД від 12.08.2013 року був розірваний 30.08.2013 року, а тому фактично цей договір купівлі - продажу не був виконаний до його розірвання, дохід продавцем не був отриманий, у зв'язку з чим відсутній обов'язок щодо нарахування, утримання та сплати особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операції з деривативами в 3 кварталі 2013 року.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 05.11.2014 р.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015р. по справі № 820/2514/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015р. по справі № 820/2514/15 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 21 липня 2015 року. У повному обсязі буде складена 24 липня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.