Справа № 826/8462/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2015 року № 826/8462/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Нагорянського С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКараїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва
до проВиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києва звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила:

- визнати протиправними дії Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо заяви Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва від 12 серпня 2014 року про реєстрацію змін до Статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 листопада 2014 року №1295 «Про відмову в реєстрації змін до статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва»;

- зобов'язати Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва та зареєструвати статут у новій редакції Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25 травня 2015 року.

У попереднє судове засідання 25 травня 2015 року сторони не з'явились, відповідач подав через відділ документообігу суду клопотання про перенесення розгляду справи.

В судовому засіданні 10 червня 2015 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23 червня 2015 року.

Позивач в судове засідання 23 червня 2015 року та 08 липня 2015 року не з'явився, жодних клопотань чи пояснень до суду не подав.

В судовому засіданні 17 липня 2015 року представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача підтримав заявлене клопотання. Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києва зареєстрована за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 48, кв. 141.

Згідно протоколу № 2 загальних зборів віруючих громадян (членів Караїмської релігійної громади у Печерському районі міста Києва) від 20 червня 2014 року, позивач вирішив доповнити Статут пунктом 1.9.1, відповідно до якого, Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києва є власником і володіє Караїмською кенаса (синагогою) у м. Києві по вул. Ярославів Вал, 7.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач звернувся до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою від 12 серпня 2014 року про реєстрацію змін до Статуту, зареєстрованого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30 березня 2000 року за №422 «Про реєстрацію Статуту Караїмської релігійної громади у Старокиївському районі м. Києва».

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07 листопада 2014 року №1295 «Про відмову в реєстрації змін до Статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва» позивачу було відмовлено в реєстрації змін до Статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва, у зв'язку з невідповідністю нової редакції зазначеного Статуту вимогам статей 7, 8, 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Вважаючи протиправними дії Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо винесення вищевказаного розпорядження та вважаючи його таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Основними завданнями, покладеними в основу Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23 квітня 1991 року N 987-XII (далі - Закон) є гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права, забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії, визначення обов'язків держави щодо релігійних організацій, визначення обов'язків релігійних організацій перед державою і суспільством; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви, гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Закону, релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Згідно частини першої статті 8 Закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов'язковим.

Статтею 12 Закону встановлено, що статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з'їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про:

1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження;

2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об'єднання;

3) майновий стан релігійної організації;

4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів;

5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації;

6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Статут (положення) може містити й інші відомості, пов'язані з особливостями діяльності даної релігійної організації.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Документи, які визначають віросповідну діяльність, вирішують інші внутрішні питання релігійної організації, не підлягають реєстрації в державних органах.

Відповідно до статті 14 Закону, для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

У разі необхідності в розгляді питання про реєстрацію статуту (положення) можуть брати участь з дорадчим голосом представники релігійної організації.

Згідно статті 15 Закону, у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Судом встановлено, що пункт 1.9.1 нового Статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва викладений в наступній редакції: «Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києва являється правонаступником Караїмського товариства, яке у кінці 19 ст. отримало дозвіл та побудувало Караїмську кенаса (синагогу) у м. Києві по вул. Ярославів вал, 7. Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києві є власником і володіє Караїмською кенаса (синагогою) у м. Києві по вул. Ярославів Вал, 7».

З поданих змін до Статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва вбачається, що позивач має на меті отримати підтвердження юридичного правонаступництва Караїмського товариства для підтвердження свого права на здобуття права власності на будівлю, яка за твердженням позивача перебувала у власності зазначеного товариства.

Поряд з цим, позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б підтверджували виникнення/здобуття у нього права власності на будівлю (синагогу) за адресою м. Київ, вул. Ярославів Вал, 7 або доказів правонаступництва на вказану будівлю від попереднього власника.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників.

В своїх поясненнях позивач посилається на те, що Караїмська релігійна громада у Печерському районі м. Києва є духовним, культурним, релігійним послідовником караїмського товариства. Поряд з цим позивач визнає, що між Караїмським товариством та Караїмською релігійною громадою у Печерському районі м. Києва відсутнє будь-яке юридичне правонаступництво, оскільки в контексті чинного законодавства духовне, культурне та релігійне послідовництво не є підставами для юридичного правонаступництва, і, як наслідок, для набуття права власності на об'єкт нерухомості.

В судовому засіданні представник позивача надав копії справи Київської міської управи та циркуляру. При з'ясуванні судом відповідності цих копій оригіналам, представник позивача пояснив, що оригіналів він не має і де вони знаходяться йому невідомо. У зв'язку з цим суд, керуючись статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку, що вказані копії документів не можуть бути визнані як допустимі докази.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуване розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 листопада 2014 року №1295 «Про відмову в реєстрації змін до статуту Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва винесене відповідачем правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття такого розпорядження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва є необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову Караїмської релігійної громади у Печерському районі м. Києва відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський