Справа № 819/1371/14-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Справа № 876/10814/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року у справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и в :

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 4667,09 грн за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування інвалідів, виходячи із даних наданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (Форма №10-ПІ), згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відносно середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2013 рік, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідача становить 1 особа. Даний норматив відповідачем не виконано, у зв'язку з цим відповідач повинен сплатити Тернопільському ОВ ФСЗІ адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої-річної заробітної плати у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, що становить 4543,33 грн. У зв'язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 91 день, йому була нарахована пеня в розмірі 123,76 грн. В загальному заборгованість склала 4667,09 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач проводив заходи для працевлаштування інвалідів, чим виконав вимоги щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу. Вважає при цьому, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що прийнята із порушенням норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, відтак просить її скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

При тому апелянт обґрунтовує та мотивує свої доводи тим, що відповідач не виконав свого обов'язку в частині самостійного забезпечення працевлаштування інвалідів. Крім того вважає, що згідно Порядку нарахування пені та її сплати затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007р. не передбачено звільнення від відповідальності (сплати санкцій) у разі відсутності вини роботодавця.

У відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, та згідно п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 Закону №875-ХІІ, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою та другою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Згідно ч. 9 ст. 19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31.01.2007 року ''Про реалізацію статей 19 і 20 Закону № 875-ХІІ затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Згідно якого, Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Форма вказаного звіту затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України за №42 від 10.02.2007 року.

Судом встановлено, що 28.02.2014 року відповідач подав звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10ПІ, з якого вбачається, що середньооблікова чисельність працівників у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у звітному періоді складала 30 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітному періоді зазначено - 1 особу. З наведеного звіту та розрахунку заборгованості до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника у відповідача становить 4543 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 4543,33 грн.

Згідно довідки Кременецького районного центру зайнятості №03/236 від 16.04.2014 року відповідачем у 2013 році подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Фактів відмови з боку роботодавця від працевлаштування направлених осіб не було. Суд першої інстанції брав до уваги звіти відповідача за період з січня по вересень 2013 року, які подавались до центру зайнятості, про наявність вакансій, копії яких наявні в матеріалах справи.

Із урахуванням встановленого ст. 19 Закону №875-ХІІ чотирьох відсоткового розміру нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, позивач на основі даних звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів та при наявності 30 працівників у 2013 році, що зайняттю і працевлаштуванню у відповідача підлягав 1 інвалід.

На підставі ч.1 ст.20 Закону №875-ХІІ, враховуючи те, що у звіті відповідач вказав зайнятість інвалідами лише 1 робочого місця, позивач розрахував адміністративно-господарські санкції в сумі 4543,33 грн - у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві відповідача за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З приводу надання відповідачем державній службі зайнятості необхідної інформації суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог частини 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України за №420 від 19.12.2005 року затверджено форму подання такої звітності та інструкцій щодо її заповнення.

Із долучених до матеріалів справи Звітів про наявність вакансій форми №3-ПН, поданих Кременецькому районному центру зайнятості, слідує, що відповідачем такі Звіти не подано у жовтні-грудні 2013 року.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні будь-які відомості у розділі: Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, а також підстава для її внесення.

Відповідач не спростував доводів позивача про те, що підприємцем не виконано вимоги ч.4 ст. 20 Закону №875-ХІІ, зокрема останнім не подано звіти про наявність вакансій форми №3-ПН у жовтні-грудні 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за весь спірний період є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів під час розгляду справи керується постановою Верховного Суду України від 28.01.2014 року у справі № 21-476а/13, прийнятою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, рішення якого, згідно ст. 244-2 КАС України, у подібних правовідносинах є обов'язковими для всіх судів України.

Як уже наводилось вище, ч.1 ст. 20 Закону №875-ХІІ передбачена відповідальність роботодавців за нездійснення працевлаштування інвалідів.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону №875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2014 року повинен був самостійно сплатити адміністративного-господарські санкції у розмірі: 4543,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У зв'язку із тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарський санкцій на 91 день, він зобов'язаний сплатити в розмірі 123,76 грн. (9,5% - ставка НБУ. 9,5х120:365=0,03% за 1 день. 4543,33 грн х 0,03% = 1,36 х 91 день = 123,76 грн.

Згідно підпунктів 3.2.1., 3.2.5. пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.

Середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів наявної інвалідності працівників із числа штату підприємства в кількості 1 чоловіка.

За змістом частини 5 і 9 ст. 20 Закону №875-ХІІ визначено можливість стягнення несплаченої адміністративно-господарської санкції у судовому порядку. Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

З огляду на наведені приписи № 875-XII колегія суддів приходить до переконання, що ФОП ОСОБА_1 не виконала свого обов'язку щодо працевлаштування інваліда в період з жовтня по грудень 2013 року.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач проводив заходи для працевлаштування інвалідів, чим виконав вимоги щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в період з жовтня по грудень 2013 року не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на чинних на час виникнення спірних правовідносин нормах матеріального права і це доведено позивачем в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні адміністративного позову, оскільки позивач діяв на підставі законодавства та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи й відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та постановлення нового, за яким адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197,198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року у справі №819/1371/14-а скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 4543 (чотири тисячі п'ятсот сорок три) грн. 33 коп., а також пеню в розмірі 123 (сто двадцять три) грн. 76 коп. на розрахунковий рахунок №0316, ГУДКС України в Тернопільській області, МФО 838012, код одержувача 37766394.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор