Справа № 2а-8313/10/1870
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 р. Справа № 2а-8313/10/1870

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря судового засідання-Нероди Г.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський райагробуд" до відділу Державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції про визнання дій незаконними, скасування постанов ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лебединський райагробуд" (далі по тексту - позивач, ТОВ «Лебединський райагробуд»), звернулось до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції (далі по тексту відповідач, відділ ДВС), в якому просив:

1. Визнати незаконними дії державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 щодо примусового виконання рішення;

2. Скасувати постанови державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3, а саме:

- постанову про стягнення з боржника виконавчого збору серії ВП №20835201 від 20.08.2010р.,

- постанову про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №567730 від 17.09.2010р.,

- постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.09.2010р.,

- постанову про арешт коштів боржника від 06.10.2010р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час примусового виконання виконавчого листа 2а-3494/09/1870 від 07.07.2010р., виданого Сумським окружним адміністративним судом про стягнення з TOB «Лебединський Райагробуд» на користь держави в особі Лебединського відділення СМДПІ заборгованості з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у розмірі 62 584,22 грн., державним виконавцем були порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, під час направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №20835201 він не пересвідчився в отриманні даної постанови боржником та розпочав виконавчі дії. У звязку з тим, що з самого початку відповідачем були порушені вимоги чинного законодавства, що унеможливило боржнику у добровільному порядку виконати рішення суду, оскаржувані постанови, стверджує позивач. підлягають скасуванню. Крім того, TOB «Лебединський Райагробуд» наголошує, що постанова про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №567730 від 17.09.2010р. та постанова про арешт коштів боржника прийняті з порушенням в тому числі і з тих підстав, що в першу чергу звернення стягнення проводиться на кошти боржника, а вже потім на все майно.

Відповідач з позовними вимогами не погодився. Стверджує, що під час винесення оскаржуваних постанов та здійсненні виконавчого провадження, державний виконавець діяла в межах повноважень та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про відкриття виконавчого провадження не була вручена вчасно не з вини державного виконавця. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.25-27).

В судовому засіданні представник позивача, у звязку із фактичним скасуванням самим відповідачем постанови про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №567730 від 17.09.2010р., позовні вимоги, з підстав, викладених у позові, зменшив та просив:

визнати незаконними дії державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 щодо примусового виконання рішення та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору серії ВП №20835201 від 20.08.2010р., постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.09.2010р., постанову про арешт коштів боржника від 06.10.2010р.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у запереченні (а.с.25-27).

Заслухавши повноважних представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно п.1, ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2010 року відділом державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №20835201 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-а-3494/09/1870, виданого 07.07.2010 року Сумським окружним адміністративним судом, про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Лебединський райагробуд» на користь держави заборгованості з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у розмірі 62584,22 грн.. У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем був встановлений строк для добровільного виконання до 20.08.2010 року (а.с.8).

20.08.2010р. державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження №20835201 виніс постанову про стягнення з боржника (позивача по справі) виконавчого збору у розмірі 6 258,42 грн. (а.с.10).

Відповідач наголошує (а.с.25-27), що у день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем її копія одразу ж поштовою кореспонденцією була направлена сторонам виконавчого провадження. Таким чином, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, стверджує відповідач, вручена несвоєчасно боржнику не з вини державного виконавця.

Однак, суд не може погодитися з таким висновком відповідача та зазначає наступне.

Дійсно згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно ст. 46 вказаного закону, у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні, лист з копією постанови про відкриття виконавчого провадження був отриманий позивачем лише 26.08.2010р., про що свідчать вхідний штамп на оскаржуваній постанові (а.с.8,9). При цьому, державний виконавець Кірєєва О.В., не пересвідчившись у факті отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження та у тому, чи здійснив позивач дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, винесла постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.10).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, діяв з порушенням повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження», ст. 19 Конституції України, а тому дана постанова не може бути такою, що відповідає вимогам ч.3 ст.2 КАС України та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не може погодитись з іншими висновками позивача та зазначає наступне. Так, стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обовязок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження позивачем було оскаржено до Сумського окружного адміністративного суду. Однак, постановою суду від 13.09.2010р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Лебединський райагробуд» (а.с.33). Після цього відповідачем 17.09.2010р. були винесені постанова про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №567730 (а.с.11), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 10,80 грн. (а.с.12), та 06.10.2010р. - про арешт коштів боржника в межах суми 68 853,44 грн., що містяться на рахунках позивача в СФ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 337546, а саме на розрахункових рахунках 1398, 0073 (а.с.13).

Варто звернути увагу, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості використати надані їм цим Законом права, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або за заявою боржника, або з власної ініціативи строком на 10 днів. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з пояснень сторін, позивач не скористався своїм правом і не звертався із відповідною заявою ні до відповідача ні до суду із заявою про відкладення провадження виконавчих дії і поновлення строку для добровільного виконання рішення суду, крім іншого, позивач не вживав заходи щодо добровільного виконання рішення суду. Дані обставини не заперечувались представником позивача в судовому засіданні.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання. Таким чином, державний виконавець, пересвідчившись в отриманні боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та не виконанні позивачем в добровільному порядку виконавчого листа, ним правомірно, відповідно до вказаних вище вимог ст. 30 закону, розпочались заходи щодо примусового виконання рішення суду.

При цьому суд зазначає, що згідно ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби на організацію та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи, що відповідачем розпочались дії щодо примусового виконання виконавчого листа, при цьому суд зауважує, що вони фактично були розпочаті 17.09.2010р. по спливу вже певного часу після винесення постанови Сумського окружного адміністративного суду, за який позивачем не були вжиті заходи щодо добровільного виконання рішення суду, державним виконавцем правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, а тому вимоги позивача щодо скасування даної постанови (а.с.12) є безпідставними.

Крім того, варто звернути увагу, що згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ст.55 даного закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження, винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

З вказаної норми вбачається, що постанова про арешт майна боржника може бути винесена як при відкритті виконавчого провадження так і в ході здійснення виконавчого провадження. Дана постанова є лише одним з етапів звернення стягнення і безпосередньо не направлена на вилучення майна та його примусову реалізацію, у звязку з чим висновок позивача про те, що постанова про арешт майна від 17.09.2010р. була передчасною за постанову про арешт коштів боржника від 06.10.2010р., судом не приймається до уваги. Тим паче, що згодом постановою від 04.11.2010р. (а.с.34), дане майно було звільнено з-під арешту.

Крім того згідно ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Звільнення майна та коштів з-під арешту здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. Згідно п. 10.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004р. арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті постанови від 06.10.2010р., якою було накладено арешт на кошти позивача в межах суми 68 853,44 грн., що містяться на рахунках в СФ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 337546, а саме на розрахункових рахунках 1398, 0073 відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача щодо її скасування та його обґрунтування щодо цього також є безпідставними.

Згідно ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Враховуючи, що при винесенні постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.09.2010р. та постанови про арешт коштів боржника від 06.10.2010р. державний виконавець діяв у спосіб, в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.19 Конституції України, постанови відповідають вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський райагробуд" до відділу Державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції про визнання дій незаконними, скасування постанов задовольнити частково.

Визнати незаконним дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції ОСОБА_3 в частині винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2010 року при здійсненні виконавчого провадження №20835201.

Скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції ОСОБА_3 про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2010 року при здійсненні виконавчого провадження №20835201.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко

Повний текст постанови складено 29.11.2010року.