Справа № 9665/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2010 р. справа № 2а-1007/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Божко Л.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року у справі № 2а-1007/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

про визнання неправомірними дій відповідача та стягнення недоотриманої щомісячної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача;

зробити перерахунок та стягнути з відповідача 7608,12 грн. недоплаченої у липні 2007 січня 2009 року суми щомісячної допомоги по догляду на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку;

зобовязати відповідача надалі виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не нижче прожиткового мінімуму.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що відповідач при наданні їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 визнані неконституційними. Внаслідок чого вона недоотримала соціальну допомогу по догляду за дитиною до трьох років. Своїми діями відповідач порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року адміністративний позов позивача задоволено частково. Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити на користь позивача суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 2027 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне зясування обставин справи, просить постанову в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішенні, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не надавала.

В апеляційній скарзі відповідач просить справу розглядати без іх участі, у звязку з наданням остаточних пояснень щодо позову (а.с.23), позивачка відповідно до наявної в матеріалах справи заяви (а.с.15) просить справу розглянути за її відсутності. Отже, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітньою доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача як не застрахована особа та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тобто, позивачкою порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті вказаної допомоги, є субєктом владних повноважень.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»в редакції до 01.01.2008, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Отже, позивач є особою, яка має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірах, які визначено Законом, а відтак має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік подано до суду 16.03.2009р., тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду заперечення на адміністративний позов, в яких наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачем річного строку звернення до суду (а.с.16).

Вказані доводи представника відповідача залишені судом першої інстанції поза увагою.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Позивач з клопотанням про поновлення строку не звертався, поважності причин пропуску такого строку не зазначив, а судом таких причин не встановлено.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішень Конституційним Судом України.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007 рік, порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (16.03.2009р.) та враховуючи те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року у справі № 2а-1007/09 скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий Я. В. Семененко

Судді: Ю.М. Дадим

ОСОБА_3