Справа № 815/658/15
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/658/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.
судді -Вербицької Н.В.
судді -Домусчі С.Д.
при секретарі -Богдановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маріко» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року,

встановила:

Позивач - ТОВ «Маріко» звернувся до суду з позовом до ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 09 по 15 грудня 2014 року працівниками ДПІ в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Маріко» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «Ін Кар», , за період липень, серпень 2014 року, за наслідками якої було складено акт від 19.12.2014 року № 2344/15-21-22-02/33723614, на підставі якого було складено податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року про збільшення ТОВ «Маріко» суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість у загальному розмірі 44791,50 гривень.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, при цьому зазначає, що висновки в акті перевірки ґрунтуються на обставинах, зафіксованих в акті перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області про неможливість проведення зустрічної звірки та на податковій інформації цього ж податкового органу, без зазначення джерела отримання відомостей, які викладені в податковій інформації ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 22.09.2014 року №329407/15-53-22-3/09.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року позов було задоволено. Було скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області № від 13.01.2015 року.

В апеляційній скарзі ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання щодо скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що старшим державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту окремих платників, управління податкового аудиту ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, ОСОБА_5 відповідно до наказу №653 від 18.11.2014 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», на підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 ст. 78, з урахуванням вимог п. 79.2, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Маріко», щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платниками податків ПП «Ін Кар» за період липень-серпень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки (т.1 а.с. 13-27).

Зі змісту зазначеного акту перевірки вбачається, що ТОВ «Маріко», в порушення п.198.1, 198.3, ст. 198 ПК України, було занижено податок на додану вартість на суму 29861 гривень.

До такого висновку перевіряючи дійшли, використовуючи інформацію комп'ютерних інформаційних систем АІС Податковий блок, Архів електронної звітності, рапорт старшого оперуповноваженого ОУ Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_6, акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 25.07.2014 року №4243/15-53-22-08/38438258 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «ХОЛ АВТО» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами їх реальності та повноти відображення в обліку за період травень-червень 2014 року», податкову інформацію ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 22.09.2014 року №329407/15-53-22-3/09 по підприємству ПП «Ін Кар» з платниками податків за період травень-червень 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки, ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області було прийнято податкове повідомлення - рішення № від 13.01.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 44 791, 50 грн. (т.1, а.с.2).

ТОВ «Маріко» не направляло на адресу ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області заперечення на акт перевірки, та не оскаржувало податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Ін Кар» (Постачальник) та TOB «МАРІКО» (Покупець) був укладений договір поставки №04/07-2014 від 04.07.2014 року (т.1, а.с.53-54).

За умовами цього договору постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію у кількості згідно накладної, товарно-транспортної накладної на кожну партію поставленої продукції, якою підтверджується факт поставки продукції постачальником і її прийняття покупцем (п.1.1 Договору).

Продукція, що підлягає поставці за цим договором, буде поставлятися окремими партіями (п.1.1 Договору).

Зобов'язання постачальника по поставці продукції вважається виконаним після того, як він у своїх складських приміщеннях передав продукцію у власність покупця, а останній прийняв продукцію у кількості, що зазначена у товарній накладній, по якій буде здійснюватися передача-приймання продукції від постачальника покупцеві в місці поставки (п.2.1 Договору).

Місцем поставки за цим договором визначається місце, у якому постачальник передав, а покупець прийняв продукцію, передбаченому цим договором (п.2.4 Договору).

Продукція вважається поставленою постачальником і прийнятою покупцем по кількості-згідно кількості, зазначеній в товарній, товарно-транспортній накладній, по якості - згідно якісного посвідчення, що є документом про якість продукції (п.2.6 Договору).

Якість поставленої продукції повинна відповідати вимогам державних і галузевих стандартів, встановлених для даного виду продукції, і буде засвідчено документ. про якість, яким є якісне посвідчення. Зазначені документи про якість продукції надаються покупцеві разом із продукцією (п.4.1 Договору).

Покупець зобов'язаний оплатити вартість поставленої йому продукції протягом трьох банківських днів із дати поставки шляхом перерахування відповідної грошової суми на розрахунковий рахунок постачальника або внесення суми платежу за продукцію в касу постачальнику (п.5.1 Договору).

На підтвердження виконання вимог вищезазначеного договору, позивачем було надано копію видаткової накладної № ІН-00300 від 07.07.2014 року (т. 1 а.с. 55), копію ТТН № 300 від 07.07.2014 року (т. 1 а.с. 56), копію податкової накладної № 300 від 07.07.2014 року (т. 1 а.с. 57), копію видаткової накладної № ІН-00750 від 16.07.2014 року (т. 1 а.с. 58), копію ТТН № 750 від 16.07.2014 року (т. 1 а.с. 59), копію податкової накладної № 750 від 16.07.2014 року (т. 1 а.с. 60), копію видаткової накладної № ІН-01000 від 21.07.2014 року (т. 1 а.с. 61), копію ТТН № 1000 від 21.07.2014 року (т. 1 а.с. 62), копію податкової накладної № 1000 від 21.07.2014 року (т. 1 а.с. 63), копію видаткової накладної № ІН-01650 від 23.07.2014 року (т. 1 а.с. 64), копію ТТН № 1650 від 23.07.2014 року (т. 1 а.с. 65), копію податкової накладної № 1650 від 23.07.2014 року (т. 1 а.с. 66), копію видаткової накладної № ІН-00412 від 05.08.2014 року (т. 1 а.с. 67), копія ТТН № 412 від 05.08.2014 року (т. 1 а.с. 68), копію податкової накладної № 412 від 05.08.2014 року (т. 1 а.с. 69), копію видаткової накладної № ІН-00713 від 08.08.2014 року (т. 1 а.с. 70), копію ТТН № 713 від 08.08.2014 року (т. 1 а.с. 71), копію податкової накладної № 713 від 08.08.2014 року (т. 1 а.с. 72), копію видаткової накладної № ІН-01310 від 14.08.2014 року (т. 1 а.с. 73), копію ТТН № 1310 від 14.08.2014 року (т. 1 а.с. 74), копію податкової накладної № 1310 від 14.08.2014 року (т. 1 а.с. 75), копію видаткової накладної № ІН-02714 від 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 76), копію ТТН № 2714 від 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 77), копію податкової накладної № 2714 від 28.08.2014 року (т. 1 а.с. 78), копії банківських виписок по рахунку (т. 1 а.с. 79-80), копію технологічних схем виробництва ТОВ "МАРІКО" (т. 1 а.с. 81-87), копії накладних на внутрішнє переміщення продукції № ПМ-0000141 від 07.07.2014 року, № ПМ-0000144 від 15.07.2014 року, № ПМ-0000148 від 17.07.2014 року, № ПМ-0000156 від 22.07.2014 року, № ПМ-0000167 від 30.07.2014 року, № ПМ-0000168 від 02.08.2014 року, № ПМ-0000169 від 04.08.2014 року, № ПМ-0000172 від 08.08.2014 року, № ПМ-0000184 від 15.08.2014 року, № ПМ-0000189 від 19.08.2014 року, № ПМ-0000196 від 25.08.2014 року, № ПМ-0000214 від 29.08.2014 року, № ПМ-0000218 від 04.09.2014 року, № ПМ-0000244 від 08.09.2014 року, № ПМ-0000250 від 11.09.2014 року, № ПМ-0000254 від 15.09.2014 року, № ПМ-0000261 від 19.09.2014 року, № ПМ-0000274 від 24.09.2014 року, № ПМ-0000280 від 29.09.2014 року, № ПМ-0000292 від 03.10.2014 року, № ПМ-0000301 від 09.10.2014 року, № ПМ-0000328 від 13.10.2014 року (т. 1 а.с. 89-109), копії розшифровок відвантаження ТОВ "МАРІКО" (т. 1 а.с. 110-126), копії довіреностей на отримання товару №169 від 16.07.2014 року, №180 від 21.07.2014 року, №182 від 23.07.2014 року, №203 від 05.08.2014 року, №211 від 08.08.2014 року, №242 від 28.08.2014 року, №223 від 14.08.2014 року, №152 від 07.07.2014 року (т. 2 а.с. 117-124).

Крім того, у підтвердження кількісного складу працівників ТОВ «Маріко» було надано належним чином засвідчену копію наказу № 1 від 10.09.2005 року про призначення ОСОБА_7 директором TOB «Маріко» (т. 1 а.с. 30), копію особової картки працівника ОСОБА_8, копію наказу № 44 від 01.10.2012 року про прийняття ОСОБА_8, копію наказу № 18-2014 від 29.12.2014 року про звільнення ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 50-52).

На підтвердження наявності технічних умов, технологічних можливостей виробничо-складських приміщень та транспорту було надано копію договору оренди нерухомого майна від 01.01.2014 року № 01/01/14, копія акту приймання-передачі майна у оренду (т. 2 а.с. 126-129), договір найму транспортного засобу (т. 2 а.с. 130).

Якість отриманої продукції підтверджена копіями декларацій виробника про якість від 07.07.2014 року, від 16.07.2014 року, від 21.07.2014 року, від 23.07.2014 року, від 28.08.2014 року, від 14.08.2014 року, від 08.08.2014 року, від 05.08.2014 року (т. 2 а.с. 132-139).

Подальша реалізація продукції підтверджена копіями видаткових накладних виписаних ТОВ «Маріко» покупцям продукції за 3-4 квартали 2014 року (т. 1 а.с. 127-250, т. 2 а.с. 1-111).

Вищевказані документи відповідають вимогам Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас пункт 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пункт. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у т.у числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.у числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Такої ж позиції у своїй практиці дотримується й Верховний суд України у своїх постановах від 01 червня 2010 року по справі за позовом ПП «Армівір» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, від 31 січня 2011 року по справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, від 31 січня 2011 року по справі за позовом ТОВ «Фірма «ВІК» до ДПІ у м. Херсоні, а також Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 12 лютого 2014 року у справі №К/9991/66418/12, від 26 березня 2014 року у справі №К/800/36974/13, від 14 квітня 2014 року у справі №К/800/23746/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того податкова інформація відносно ПП «Ін Кар», яка внесена до баз даних податкових органів, на підставі листа ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 22.09.2014 року за №32940/7/15-53-22-3-/09, що стала підставою для проведення ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області документальної невиїзної перевірки ТОВ «Маріко», згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі №815/6634/14,що набрала законної сили (ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року, ухвала Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року) підлягає вилученню, а дії по її внесенню визнані протиправними.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що посилання відповідача в акті перевірки в обґрунтування висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства на встановлення ризиковості проведених ПП «Ін Кар» операцій з ПП «ХОЛ АВТО», є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не позивача, а його контрагента. Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку.

Також колегія суддів зазначає, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Ін Кар», як на момент укладання договорів так і під час розгляду справи апеляційним судом, не мало статусу припинення.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив зазначену постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до положень діючого законодавства до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В. Яковлев
Суддя:/підпис/Н.В. Вербицька
Суддя:/підпис/С.Д. Домусчі