Справа № 812/185/15
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Секірська А.Г.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року справа №812/185/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сухарька М.Г.

Блохіна А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015р. по справі №812/185/15 (головуючий І інстанції Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо недонарахування та невиплати заробітної плати позивачу за період з 26 жовтня 2014 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,3 як державному службовцю 5 категорії, зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити заробітну плату з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року включно у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ, а з 28 березня 2015 року і в подальшому, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у новій редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-УІП, а також здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року і в подальшому відповідно до заново розрахованого посадового окладу з урахуванням доплати за ранг.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015р. у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що при прийнятті закону про державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компетенції і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншим законами України правове регулювання суспільних відносин. Позивач також зазначив, Конституція України має найвищу юридичну силу, є актом прямої дії і прямо передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається обмеження існуючих прав і свобод людини і громадянина (ст.ст.8,22 Конституції України).

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 03 вересня 2001 року працює в Сватівському районному суді Луганської області, з 24.09.2003р. на посаді помічника судді, має 9 ранг державного службовця, що відповідає 5 категорії державного службовця.

Як вбачається з розрахунку, наданого Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області, заробітна плата позивача у жовтні 2014 року - квітні 2015 року розраховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн. .

Згідно довідки про доходи від 25.02.2015р. загальна сума доходу позивача за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року становить 36 509,81 грн., а саме: вересень 2014 року - 3 282,30 грн., жовтень 2014 року - 2 568,77 грн., листопад 2014 року - 7 802,90 грн., грудень 2014 року - 18226,80 грн., січень 2015 року - 2295,89 грн., лютий 2015 року - 2333,15 грн..

Не погоджуючись з розміром посадового окладу, з якого розрахована заробітна плата за жовтень - грудень 2014 року, позивач 25.02.2015р. звернувся до відповідача та третьої особи із заявою про перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014р.

Відповідач листом № 810/15 вих. від 11.03.2015р. та третя особа листом № Б-296/15 від 26.03.2015 повідомили позивача про те, що Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ внесено зміни до частини першої статті 144 Закону шляхом її доповнення абзацом другим щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів. При цьому, згідно з пунктом 2 частини 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України (надалі - КМУ) у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідальність із цим законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому ніж передбачений Законом. Однак, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Таким чином, до внесення КМУ відповідних змін, застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45-47 постанови КМУ №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Відповідно до ст.33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

У наведеній нормі також встановлено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно частини другої статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

За приписами статті 13 цього Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Схеми посадових окладів працівників суду затверджені постановою Кабінету Міністрів України №268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», згідно якої розмір посадового окладу помічника голови районного суду складає 624 грн.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 визначено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у 2014 році у розмірі 1218,00 грн. на місяць.

Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 26.10.2014р. доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів"( в редакції до 25.04.2015р.).

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

За приписами статей 142, 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а ТУ ДСА в Луганській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги виходячи з наступного.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, статті 95 Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).У рішенні Конституційного Суду України у р від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015р. по справі №812/185/15 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015р. по справі №812/185/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Сухарьок М.Г.

Блохін А.А.