Справа № 21678/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р.Справа № 2а-17198/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Католікяна М.О.,

суддів Панченко О.М. Туркіної Л.П. ,

при секретарі Ганноченку А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Синельникове Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Синельникове Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Синельникове Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и л а:

10 грудня 2009 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Синельникове Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ним у період з 01.09.2009 р. по 30.11.2009 р. проведено виплату пенсії ОСОБА_1 і ОСОБА_2, яким призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, яке розташоване на територіях країн СНД. За цей період вказаним особам було виплачено пенсію у сумі 806,10 грн., але відповідач у порушення вимог чинного законодавства не прийняв до заліку цю суму. На думку позивача, такі дії є безпідставними, оскільки нормами чинного пенсійного законодавства передбачено, що ці суми повинні бути відшкодовані саме відповідними відділеннями Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, бо такі витрати повязані з виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про зобовязання відповідача прийняти спірну суму до заліку (а.с.а.с. 2 4).

17 березня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою у задоволенні позову було відмовлено. Постанова суду вмотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є невірним. За законом в разі відмови органами соціального страхування у підписанні акта звірки, органи Пенсійного фонду України мають право вирішувати у суді питання щодо відшкодування витрат на виплату пенсій, а не звертатися з позовами про зобовязання підписати такі акти (а.с.а.с. 59 61).

01 квітня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що оспорювана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права. Так, відповідно до закону кошти, з яких виплачуються пенсії по інвалідності, є коштами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а Пенсійний фонд України як страховик лише авансує ці виплати. Позивач в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити заявлений позов (а.с.а.с. 68 70).

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.09.2009 р. по 30.11.2009 р. проведено виплату пенсії ОСОБА_1 в сумі 389,58 грн. та ОСОБА_2 в сумі 416,52 грн., яким призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, яке розташоване на територіях країн СНД. Згодом відповідач відмовився від прийняття до заліку цих витрат.

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», Законом України від 23.09.1999 р.

№ 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Законом України від 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Угодою про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. (далі Угода), ОСОБА_3 відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим спільною Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4 (далі ОСОБА_3).

В силу частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону № 1105-ХІV, який набрав чинності з 01.04.2001 р. з наступними змінами та доповненнями, особи, право яких на отримання відшкодування раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно з підпунктами «г», «д»пункту 1 статті 21 Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію в звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У відповідності з пунктом 2 статті 7 Закону № 2272-ІІІ Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р., з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

За змістом пункту 5 ОСОБА_3 органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягають відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 ОСОБА_3 передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

В силу пункту 7 ОСОБА_3 Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Таким чином, відповідно до ОСОБА_3 Фонд соціального страхування від нещасних випадків перераховує кошти Пенсійному Фонду України на підставі даних, що зазначені в акті щомісячної звірки.

При цьому дія Угоди не може поширюватись на випадок, про який йдеться у справі, оскільки вона передбачає відшкодування шкоди працівникам роботодавцем сторони, законодавство якої поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоровя, смерті. Утім, жодне законодавство країн-учасниць СНД, які підписали Угоду, не могло поширюватись на зазначених вище громадян, оскільки останні отримали каліцтво у період дії законодавства СРСР.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до вищевказаного Закону.

Згідно зі статтею 5 Угоди її положення поширюються на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

У відповідності із статтею 3 цієї ж Угоди усі витрати, повязані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Аналіз приведених норм дає можливість зробити висновок про те, що витрати, понесені місцевим органом Пенсійного фонду України у звязку з виплатою пенсій, передбачених статтею 26 Закону № 1788-ХІІ, підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Нормами ОСОБА_3 встановлені порядок та правила підписання актів звірки розрахунків, за якими у разі відсутності спору щодо сум виплат відшкодування таких витрат відбувається на централізованому рівні. При цьому чинне законодавство у разі відмови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у включенні до актів звірки сум виплачених місцевим органом Пенсійного фонду України пенсій, передбачених статтею 26 Закону № 1788-ХІІ, не містить такого способу захисту прав Пенсійного фонду України (в особі його управлінь), як зобовязання відповідних відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України підписати акт звірки по особових справах потерпілих, або включити суми таких витрат до актів звірки. ОСОБА_3 щодо підписання актів звірки розрахунків підлягають застосуванню лише при відсутності спору між сторонами.

У випадку відсутності згоди на підписання актів звірки по особових справах потерпілих та прийняття до заліку витрат на виплату таких пенсій з боку відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, тобто за наявності спору між сторонами, такий спір вирішується в судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції шляхом предявлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом висунення вимог про прийняття до заліку понесених витрат на виплату пенсій або вимог про підписання актів звірки.

За таких обставин колегія судів погоджується з позицією суду першої інстанції, згідно з якою позивач невірно визначив спосіб захисту (відновлення) своїх порушених прав, і він не відповідає обсягу прав позивача, які надані йому законом, і вважає ухвалене у справі рішення законним і обґрунтованим.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Синельникове Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Синельникове Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Синельникове Дніпропетровської області про зобовязання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя О.М. Панченко

Суддя Л.П. Туркіна