Справа № 2-а/1970/3775/11
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Справа № 2-а/1970/3775/11

23 липня 2015 р.м. Тернопіль
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Тернопільської області, управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Тернопільської області, управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_3, в якому просить визнати неправомірними дії відповідачів щодо видачі ОСОБА_3 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02 квітня 2002 року, "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затверджених. наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року та визнати протиправним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937, виданий ОСОБА_3 25 березня 2009 року щодо земельної ділянки площею 0,1137 га, що знаходиться на території Петриківської сільської ради (с. Петриків, вул. Вояків УПА, 2Г) Тернопільського району Тернопільської області.

Представник відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації Тернопільської області при розгляді даної справи покладається на розсуд суду, та не заперечує проти розгляду в письмовому провадженні.

Представник відповідача управління Держземагенства у ОСОБА_1 районі як правонаступник управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі просить суд розглянути дану справу по суті без його участі за наявними в матеріалах доказами, у прийнятті рішення покладається на думку суду.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи по суті у їх відсутності за наявними документами про права і обов'язки сторін у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи в письмовому провадженні за наявними у ній документами.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, тобто до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень статей 13,14 Конституції України, статей 177,181,324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13,14,140,142,143 Конституції України, статей 11,16,167,169,374 ЦК України, статей 80,84,123,124,127,128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно частини 2 статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Так, уточнивши позовні вимоги позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідачів щодо видачі ОСОБА_3 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937 від 25 березня 2009 року з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02 квітня 2002 року, "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затверджених. наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року та визнати протиправним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №995937, виданий ОСОБА_3 25 березня 2009 року щодо земельної ділянки площею 0,1137 га, що знаходиться на території Петриківської сільської ради (с. Петриків, вул. Вояків УПА, 2Г) Тернопільського району Тернопільської області

Так, судом встановлено, що на даний час зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Згідно статт1 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що належить до розгляду судом іншої юрисдикції.

Беручи до уваги, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, що полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Згідно із висновком Верховного суду України, викладеному у постанові від 24.02.2015 року у справі №21-34а15 (відповідно до статті 244-2 КАС України обов'язковий для врахування всіма судами України), вбачається, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Тобто, після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 09 грудня 2014 року № 21-308а14, від 16 грудня 2014 року № 21-544а14. Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення .

В той же час згідно із частиною 2 статті 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним закрити провадження у справі та роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільної (господарської) юрисдикції (залежно від суб'єктного складу сторін спору), оскільки виникає спір про цивільне право.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 186, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Тернопільської області, управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Копію ухвали надіслати сторонам про справі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.