Справа № 814/1989/15
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

15:05

16.07.2015 р. № 814/1989/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т.О., за участю секретаря судового засідання Майстренка С.Л., пр. позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомВознесенського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області, вул. Жовтневої революції, 97, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

доОСОБА_2, вул. Меліоративна, 7, с. Щербані, Вознесенський район, Миколаївська область, 56553

простягнення коштів в сумі 7649,93 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Вознесенський міськрайонний центр зайнятості, звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги в сумі 7 649,93 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідачка звернулася до районного центру зайнятості із заявою про надання їй допомоги у працевлаштуванні, внаслідок чого, їй було надано статус безробітної з призначенням допомоги по безробіттю, однак, у період перебування на обліку, як безробітної, вона належала до зайнятого населення, тому не мала законного права на одержання соціальної допомоги по безробіттю.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, заперечення суду не подала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася ухвалою про відкриття провадження у справі та телефонограмою.

Заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали і обставини справи суд встановив наступне.

Статтею 7 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 2 березня 2000 року N 1533-III (далі - Закон N 1533-III) встановлено, що видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до пунктів 5-6 частини 2 статті 12 Закону N 1533-III районні центри зайнятості контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

19.10.2012 відповідачка подала до центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного (арк. справи 7).

У квітні місяці 2015 року в ході ревізії, яку проводила Державна фінансова інспекція Миколаївської області щодо використання коштів Фонду було встановлено, що ОСОБА_2 під час перебування на обліку в службі зайнятості не могла бути безробітною, оскільки згідно зі ст.2 Закону України « Про зайнятість населення» ( який був чинний до 31.12.2012 року) такими особами визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які готові та здатні приступити до роботи. Позивач вважає, що ОСОБА_2 не готова та не здатна була приступити до роботи, оскільки вона з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року проживала з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу та отримувала за це грошову допомогу.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачка відносилась до категорії зайнятого населення відповідно до ст.4 Закону України « Про зайнятість населення», (який набрав чинності з 01.01.2013 року), тому не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Відповідно до розрахункової довідки № 1075 за період листопад 2012 року по липень 2013 року відповідачці виплачена допомога по безробіттю у сумі 7 649,92 грн (арк. справи 15).

У зв'язку із вказаними обставинами позивач надіслав на адресу відповідачки претензію від 06.05.2015 року № 05-997/09.

За змістом положень частини 2 статті 36 Закону N 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина 3 статті 36 Закону N 1533-III).

Крім того, абзацом 1 пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307 (далі - Порядок 307), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Згідно з ч. 1 статті 34 Закону N 1533-III Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Позов задоволенню не підлягає з оглядом на наступне: станом на день, коли ОСОБА_2 звернулась до центру зайнятості та стала отримувати допомогу по безробіттю був чинний Закон України « Про зайнятість населення « № 803, яким було передбачено (ст.2), що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Не можуть бути визнані безробітними громадяни: а) віком до 16 років, за винятком тих, які працювали і були вивільнені у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізацією, перепрофілюванням і ліквідацією підприємства, установи і організації або скороченням чисельності (штату); б) які вперше шукають роботу і не мають професії (спеціальності), в тому числі випускники загальноосвітніх шкіл, у разі відмови їх від проходження професійної підготовки або від оплачуваної роботи, включаючи роботу тимчасового характеру яка не потребує професійної підготовки; в) які відмовились від двох пропозицій підходящої роботи з моменту реєстрації їх у службі зайнятості як осіб, які шукають роботу; г) які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Цією статтею передбачено перелік осіб, які не можуть бути визнанні безробітними. Відповідачка до переліку цих осіб не відноситься, тому мала права на отримання допомоги по безробіттю. Посилання позивача на те, що безробітними вважаються особи, які готові та здатні приступити до роботи, а в звязку з тим, що відповідач доглядає за інвалідом, тому не може приступити до роботи є хибним та ґрунтується на невірному розумінні цієї норми права.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України « Про зайнятість населення» № 5067 (чинного з 01.01.2013 року) передбачено що до зайнятого населення також належать: особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства.

01.01.2013 року відповідачка стала належати до зайнятого населення, в звязку зі змінами законодавства. Але коли вона становилась на облік та почала отримувати допомогу по безробіттю вона не відносилась до зайнятого населення, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України « Про зайнятість населення» № 803, була безробітною в розумінні ч.ст.2 Закону України « Про зайнятість населення» № 803, нічого не приховувала та умислу або зловживання своїми правами та обовязками не допускала.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 11, 71, 158-163, 167, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.О. Гордієнко

Повний текст постанови складено відповідно до частини 3 статті 160 КАС України та підписано суддею 20.07.2015.