Справа № 21496/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2010 р.

справа № 2а-2039/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року у справі №2а-2а-2039/10/0870 (категорія статобліку –6.13)

за позовом прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя

до Відкритого акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика»

про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач надав до суду уточнення до позовних вимог, в яких зазначив, що 19.01.2010р. відповідачем було сплачено 168 000,00 грн. в погашення заборгованості зі сплати страхових внесків за листопад 2009р., однак, оскільки існувала заборгованість за період до грудня 2010р., то в першу чергу суми отриманих від відповідача оплат страхових внесків зараховуються в погашення заборгованості, яка виникла раніше. Таким чином, станом на дату подання позову в погашення заборгованості за період з грудня 2009р. по лютий 2010р. було сплачено 94 090,46грн., а сума позовних вимог в адміністративному позові вирахувана вірно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 23.06.2010 року представником позивача подана заява про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика»486 790,46 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

На думку апелянта, судом при винесенні оскарженої постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, апелянт наголошує, що судом першої інстанції при винесенні постанови порушено ст. 19 та абзац 6 п. 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058 від 09.07.2003 р. (в подальшому - Закон 1058).

Апелянт зазначає, що Пунктом 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Заробітну плату за грудень 2009 та січень 2010 років працівникам фабрики виплачено лише частково. Вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пов'язує виплату страхових внесків з фактичними витратами на оплату праці. Діюче законодавство України надає пріоритет погашенню заборгованості із заробітної плати над усіма іншими платежами.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши прокурора та представника позивача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відкрите акціонерне товариство «Запорізька кондитерська фабрика»є платником внесків до Пенсійного фонду України, номер реєстрації платника 08/01-0032, ідентифікаційний номер юридичної особи (ЄДРПОУ) 00382094.

Статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26.06.1997 р. № 400 (надалі Закон № 400) визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 ч. 9 ст. 106 Закону 1058 передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум та одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч. 13 ст. 106 Закону №1058 про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Рішення №78 від 19.02.2010р. було направлено на адресу відповідача поштою та отримано 22.02.2010р., проте зазначене рішення відповідачем оскаржене не було, на момент подачі позову штрафні санкції та пеня відповідачем не сплачені.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідачем була частково сплачена недоїмка із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 200 516 грн. 00 коп., що підтверджується копіями наданих платіжних доручень. Рішення №78 від 19.02.2010 про застосування фінансових санкцій у сумі 68 719 грн. 27 коп. та пені у сумі 12 939 грн. 50 коп. передане УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя на виконання до органів Державної виконавчої служби.

Таким чином, відповідно до розрахунку боргу загальна сума недоїмки, що підлягає стягненню складає 486 790 грн. 46 коп.

Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи доданий підписаний УПФУ у Жовтневому районі та ВАТ «Запорізька кондитерська фабрика» акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.05.2010, що підтверджує визнання відповідачем недоїмки у розмірі, вказаному у адміністративному позові.

Управлінням ПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя сформовані вимоги про сплату боргу в порядку ч. 3 ст. 106 Закону 1058, а саме:

№Ю-694 від 11.01.2010 р. на суму 161 728,32грн.; № Ю - 694 від 05.02.2010 р. на суму 340 547,14 грн.; № Ю - 694 від 05.03.2010 р. на суму 538 423,53 грн.

Дані вимоги направлялись на адресу відповідача поштою. Відповідачем зазначені вимоги були отримані, проте оскаржені не були. На момент подачі позову вимоги є несплаченими. До органів ДВС вищевказані вимоги не направлялися.

Відповідно до ч.3 ст. 6 страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Посилання апелянта на те, що у Пенсійного фонду відсутнє право звернення до суду з вимогами про сплату недоїмки, не приймається колегією суддів до уваги у зв’язку з вищевикладеним.

Посилання апелянта на те, що сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах до виплати заробітної плати, а також на те, що страхові внески повинні бути сплачені частково, також не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до п. 5.1.4. Інструкції 21-1 нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками (крім гірничих підприємств) шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Аналогічну норму містить також п. 6 ст. 20 Закону 1058: «Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду». Відповідачем щомісяця страхові внески нараховуються та їх суми зазначаються у звітах, що здаються до УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя.

Таким чином, відповідач зобов'язаний сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, незалежно від того, чи виплачена заробітна плата.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.

За таких обставин підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст..ст. 195, 196, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» –залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року в справі №2а-2039/10/0870 – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

В повному обсязі текст ухвали складено 02.03.2011 року.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: Л.П. Туркіна