Справа № 20224/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2010 р.справа № 2а-2066/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року по справі №2а-2066/10/0870 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»звернулося з позовом до суду, в якому просило визнати протиправними дії відповідача по розподілу коштів та зміні призначення платежів визначених позивачем в платіжних дорученнях:

№ 4000 від 25.03.2010 року на суму 470 000,00 грн.,з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року;

№4009 від 26.03.2010 р. на суму 470 000,00 з призначенням платежу «податок на додану вартість 2010 року»;

№4025 від 26.03.2010р. на суму 190 000,00 з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року»;

№4032 від 29.03.2010р. на суму 1 988 950,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року»;

№3916 від 24.03.2010 р. на суму 136 683,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість, перерахований у звязку із проведенням уточнень»;

№3915 від 24.03.2010р. на суму 7 761,00 грн. з призначенням платежу «штрафна санкція з ПДВ, нарахована самостійно у звязку із проведенням уточнень».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду, СДПІ звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову. Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на пп7.7. ст..7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який визначає порядок погашення податкового боргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою від 01.09.2009 року № 5/325-5/329 Верховний Суд України скасував судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, які були прийняті на користь позивача та залишив в силі податкове повідомлення-рішення №/2 від 07.10.2004 року, яким ВАТ «Запоріжжяобленерго»Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі було визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 37 809 687 грн. 50 коп. (25 206 458 грн. 33 коп. основний платіж та 12 603 229 грн.17 коп. штрафні санкції).

Отже, ВАТ «Запоріжжяобленерго»має узгоджене податкове зобовязання, тобто податковий борг, у вказаній сумі.

Платіжним дорученням № 4000 від 25.03.2010 року на суму 470 000,00 грн.,з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року позивач перерахував до державного бюджету 470 000грн.;

Платіжним дорученням №4009 від 26.03.2010 р. на суму 470 000,00 з призначенням платежу «податок на додану вартість 2010 року»позивач перерахував до державного бюджету 470 000 грн.;

Платіжним дорученням №4025 від 26.03.2010р. на суму 190 000,00 з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року»позивач перерахував до державного бюджету 190 000 грн.;

Платіжним дорученням №4032 від 29.03.2010р. на суму 1 988 950,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість за лютий 2010 року»позивач перерахував до державного бюджету 988 950,00.;

Платіжним дорученням №3916 від 24.03.2010 р. на суму 136 683,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість, перерахований у звязку із проведенням уточнень»позивач перерахував до державного бюджету 136 683 грн.;

Платіжним дорученням №3915 від 24.03.2010р. на суму 7 761,00 грн. з призначенням платежу «штрафна санкція з ПДВ, нарахована самостійно у звязку із проведенням уточнень»позивач перерахував до державного бюджету 7 761 грн.

Всього на суму 3 263 394 грн.

Відповідач в свою чергу самостійно здійснив розподіл грошових коштів, сплачених вищевказаними платіжними дорученнями і пропорційно зменшив суму податкового боргу позивача, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № /2 від 07.10.2004 р.

Про що відповідачем були надіслані позивачеві податкові повідомлення про розподіл:

№04142 від 25.03.2010 року про розподіл суми 7 761,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №3915 від 24.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 24.03.2010р. складав 32 367 533,82 грн., пеня 894 200,99 грн.; № 04143 від 25.03.2010р. про розподіл суми 136 683,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №3916 від 24.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 24.03.2010р. складав 32 234 525,37 грн., пеня 897 697,96 грн.; № 04635 від 26.03.2010р. про розподіл суми 470 000,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №4000 від 25.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 25.03.2010р. складав 31 777 259,74 грн., пеня 909 772,44 грн.; № 05331 від 29.03.2010р. про розподіл суми 190 000,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №4025 від 26.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 26.03.2010р. складав 31 592 547,98 грн., пеня 914 567,94 грн.; № 05332 від 29.03.2010р. про розподіл суми 470 000,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №4009 від 26.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 26.03.2010р. складав 31 135 771,14 грн., пеня 926 281,04 грн.; №05800 від 30.03.2010р. про розподіл суми 1 988 950,00 грн., сплаченої позивачем платіжним дорученням №4032 від 29.03.10 р. ,в рахунок погашення податкового боргу за платежем податок на додану вартість. Згідно з повідомленням залишок податкового боргу позивача станом на 29.03.2010р. складав 29 204 282,42 грн., пеня 976 215,82 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган не наділений повноваженнями щодо зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до п. 1.2 ст.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-III, податкове зобов'язання платника податків - зобов'язання сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", визначений принцип рівності бюджетних інтересів. Установлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях.

В той же час, згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/89/76 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право визначати призначення платежу, відповідно до чинного законодавства України, належить виключно платнику і податковий орган не може самостійно змінювати призначення такого платежу.

Колегія суддів погоджується з доводами СДПІ про те, що функцію контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обовязкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством, покладено на органи державної податкової служби. В той же час, колегія суддів зауважує, що податкові органи не наділені повноваженнями щодо зміни призначення поплету, самостійно визначеного платником податків. Вичерпний перелік заходів, які вживаються податковим органом з метою виконання зазначених функцій, визначено Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неправомірності дій відповідача стосовно зарахування сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу, які не вказані у призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року по справі №2а-2066/10/0870 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 21.09.2010р.)

Головуючий: Я.В.Семененко

Судді: Н.А. Бишевська

ОСОБА_1