Справа № 8525/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2010 р. справа № 2а-1315/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти ДПС №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2, роти ДПС ДАІ №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора роти ДПС №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2, роти ДПС ДАІ №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача, що виражені в незаконному притягненні до адміністративної відповідальності на підставі постанови АР 117226 у справі про адміністративне правопорушення від 18 травня 2009 р., скасувати постанову АР 117226 у справі про адміністративне правопорушення від 18 травня 2009 року щодо нього і закрити зазначену справу за відсутності у його діях складу правопорушення. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що постанова не відповідає вимогам закону, оскільки прилад, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень ПДР не є автоматичним засобом фото- чи відео фіксації.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2009 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2009 року. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясовано всіх обставин, що мають значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу позивач до суду не подавав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2009 року інспектором роти ДПС №2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2 було винесено постанову серії АР №117226 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 17 травня 2009 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на ділянці 323 км. Автодороги Харків-Сімферополь, рухався зі швидкістю 119 км/год, у звязку з чим допустив порушення п.12.6 ПДР України, оскільки перевищив швидкість на 29 км/год. Даною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинене правопорушення та накладено штраф у розмірі 300,00 грн. Вказане порушення виявлено за допомогою приладу «Візір», серійний номер 0812550.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в межах наданих повноважень, з урахуванням усіх істотних обставин справи, з додержанням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст. 72 КАС України обов'язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем будь-яких доказів правомірності прийнятого рішення суду не надано, у звязку з чим суд вирішив справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Крім того, відповідачем не доведено той факт, що правопорушення скоєно саме власником автомобіля ОСОБА_1 А з наданих фотокарток вказане встановити неможливо.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ст..283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У своїй Постанові від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»(п.24) Пленум Верховного Суду України розяснив, що зміст постанови, у справі про адміністративне правопорушення, має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно до ст. 258 КУпАП посадові особи органів Державної автомобільної інспекції мають право застосовувати без протокольну форму фіксації адміністративних правопорушень та розглядати справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі виявлення правопорушень у сфері дорожнього руху, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в постанові не відображено у якому режимі працював прилад «Візір», що не дозволяє зробити висновок про правомірність дій відповідача щодо застосування показань такого приладу в якості доказів скоєння правопорушення, оскільки власники (співвласники) транспортних засобів, відповідно до ст.14-1 КУпАП, притягаються до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису. Отже, показання технічного приладу можуть бути використані як докази в адміністративний справі, лише за умови того, що такий прилад має працювати в автоматичному режимі.

Крім цього, відповідно до ст..8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах»інформація, яка є власністю держави, або інформація з обмеженим доступом (до якої відноситься і інформація, отримана за допомогою приладу «Візір») повинна оброблятися в автоматизованій системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації (КСЗІ) з підтвердженою відповідністю. Тобто, перед застосуванням на території України «Візір»повинен пройти державну експертизу в Держслужбі спецзвязку і захисту інформації України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об"єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст.252 КУпАП).

По даній справі протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався, немає на нього посилання і в оскаржуваній постанові субєкта владних повноважень (а.с.8).

Органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що винесена відповідачем постанова про адміністративне правопорушення протирічить положенням ч.3 ст.2 КАС України, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині закриття провадження у справі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки , відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому прийняття рішення щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган чи повноважена особа, яка вирішує питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и ла:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2009 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №117226 по справі про адміністративне правопорушення від 18 травня 2009 року, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_3