Справа № 824/1014/15-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/1014/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Григоряк У.С.,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВДВС Сокирянського РУЮ про припинення обтяження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВДВС Сокирянського РУЮ про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем повідомлено, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: вул. Васильєва, 2-а/16, місто Сокиряни Чернівецької області.

З наміром подарувати вказану квартиру своїй дитині, позивач на початку червня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса Сокирянського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, для укладення відповідного договору.

Нотаріусом повідомлено позивачу про неможливість дарування, оскільки на належну йому квартиру накладена заборона відчуження.

Підставою обтяження є постанова про накладення арешту на майно, яка видана ВДВС Сокирянського РУЮ від 02.07.2007 року.

На звернення позивача в ДВС щодо арешту на його квартиру - він отримав відповідь, в якій зазначено, що в єдиному державного реєстрі відсутні відомості про перебування виконавчих проваджень щодо будь-яких стягнень з нього, а більш детальну інформацію не можна отримати по причині її знищення.

Тоді, як пояснює позивач, він згадав, що в 2007 році Сокирянським районним судом Чернівецької області розглядалась цивільна справа про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_4, і припустив, що на основі виконавчого листа по даній справі виконавцем і був накладений арешт.

Однак, вказує, що його заборгованість була відшкодована, що підтверджується відсутністю виконавчого провадження в ДВС, а також доводиться квитанціями про сплату державному виконавцю коштів, в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Заборона на відчуження квартири позивача була накладена нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори. У відповідь на запит адвоката, нотаріусом цієї контори було роз'яснено про неможливість зняття заборони відчуження, оскільки в даний час це належить де компетенції Реєстраційної служби.

При зверненні із заявою в Реєстраційну службу Сокирянського РУЮ щодо зняття арешту з належної позивачу квартири йому було також відмовлено.

Посилається на те, що з копії відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна видно, що заборона відчуження накладалась на належне йому майно спочатку ухвалою суду про забезпечення позову, а вже потім нотаріусом та звертає увагу, що ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.10.2014 року, № 722/1558/14-ц заходи забезпечення позову були зняті.

Рішенням державного реєстратора Сокирянського РУЮ від 13.05.2015 року йому було відмовлено у знятті арешту із зазначеної вище квартири.

Вважає, що, в силу ст.ст. 317, 391 ЦК України заборона відчуження належної йому квартири являє собою перешкоду у реалізації його законного права на розпорядження власним майном.

Тому, просить суд зобовязати Реєстраційну службу Сокирянського районного управління юстиції зняти заборону відчуження належної йому квартири, яка розташована за адресою: вул. Васильєва, 2-а/16, місто Сокиряни Чернівецької області, накладену на підставі постанови ДВС у Сокирянському районі про накладення арешту на майно АА670276 від 02.07.2007 року, реєстраційний номер обтяження 5245573, внесену в Єдиний реєстр заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна.

В наданих суду в процесі розгляду справи письмових запереченнях, відповідач позов не визнав, пояснив, що відповідно до п. 2.1.3 Положення є виключні підстави для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна.

На час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження реєстраційної служби взагалі не існувало, а значить і повноваженнями щодо накладення обтяження вона наділена не була.

В даному випадку підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є постанова відділу Державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 02.07.2007 року.

В такому разі, вказує відповідач, очевидним є, що звернення позивача із позовними вимогами до реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області зняти заборону відчуження належної йому квартири є необґрунтованим та передчасним.

В судове засіданні позивач не зявився, його представником було подано заяву про розгляд справи без їхньої участі на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. В заяві зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача також просив провести розгляд без його участі та зазначив, що проти заявлених позивачем вимог відповідач заперечує.

Представник третьої особи в засіданні пояснив, що підстави для зняття арешту з квартири, що належить позивачу у ВДВС Сокирянського РУЮ відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що в порядку виконання рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області накладено арешт на майно позивача постановою ВДВС Сокирянського РУЮ від 02.07.2007 року.

На підставі вказаної постанови нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори накладена заборона на відчуження його квартири.

На заяву позивача до ВДВС Сокирянського МУЮ йому повідомлено, що відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо виконавчих проваджень стосовно нього не має, а надання більш детальної інформації є неможливим, так як матеріали виконавчого провадження було знищено у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання.

Позивачем подано заяву до Реєстраційної служби Сокирянського РУЮ про зняття обтяження з його квартири.

Рішенням державного реєстратора Сокирянського РУЮ від 13.05.2015 року йому було відмовлено у знятті арешту із зазначеної вище квартири.

Відмова вмотивована тим, що документи не відповідають вимогам, або не дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, п. 75 Постанови від 17.10.2013 року №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Разом з тим, позивач звернувся до суду і просить зобовязати Реєстраційну службу Сокирянського РУЮ зняти заборону відчуження належної йому квартири.

Суд, відмовляючи у задоволенні вимог позивача керується наступними положеннями чинного законодавства та виходить з таких міркувань.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV).

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, на час виникнення спірних правовідносин, визначались Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету ОСОБА_5 України № 703 від 22.06.2011 р. (далі- Порядок).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Частиною 2 ст. 9 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

В статті 2 Закону № 1952-IV визначено поняття обтяження - що є забороною розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Статтею 16 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Згідно частини 2 статті 24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця, у відповідності до ст. 30 Закону № 1952-IV можуть бути оскаржені до суду.

Позаяк, позивач, вважаючи, що його право порушене просить суд зобов'язати відповідача зняти обтяження з його квартири.

Однак, у відповідності до частини 2 статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тобто, зобовязання відповідача вчинити певні дії або прийняти певне рішення є втручанням у дискреційні повноваження.

Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Водночас, суд вважає за необхідне розяснити позивачу наступне.

У відповідності до вимог п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 року за № 31/5, в редакції від 28.12.2006 року (далі - Положення), яке діяло на час винесення постанови про арешт майна боржника від 02.07.2007 року, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон.

Відповідно до п. 2.1.3 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є:

- накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна;

- заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна, що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту);

- постанови органів державної виконавчої служби про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження складені відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованої в Мін'юсті 15.12.1999 року за № 865/4158 (із змінами та доповненнями).

Оскільки, на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження реєстраційної служби не існувало, - повноваженнями щодо накладення обтяження вона наділена не була.

В даному випадку підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є постанова відділу Державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 02.07.2007 року.

Тому, суд погоджується з твердженнями відповідача, що звернення позивача із позовними вимогами до реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області зняти заборону відчуження належної йому квартири є необґрунтованим та передчасним.

На переконання суду, належним захистом порушеного права позивача є, в першу чергу, звернення з заявою до ДВС про зняття арешту з його квартири, накладеного постановою від 02.07.2007 року.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова в повному обсязі складена 23 липня 2015 р.

Суддя Г.Г. Спіжавка