Справа № 21223/10
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2010 р. справа № 2а-1893/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2010 року у справі № 2а-1893/10/0470 за позовом ОСОБА_1 до начальника служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України ОСОБА_2, Служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України, треті особи Генеральний прокурор України, Міністр внутрішніх справ України про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України ОСОБА_2, Служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України, треті особи Генеральний прокурор України, Міністр внутрішніх справ України та просить:

1) визнати порушення відповідачем 2 п. 6.3 Інструкції про єдиний облік злочинів № 20/84/293/126/18/5 від 26.03.2002 року, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України 26.03.2002 року № 20, Міністерства внутрішніх справ України 26.03.2002 № 84, Служби безпеки України 26.03.2002 року № 293, Державної податкової адміністрації України 26.03.2002 року № 126, Міністерства юстиції України 26.03.2002 року № 18/5 реєстрація злочинів осіб, які їх вчинили, здійснюється шляхом занесення працівником з обліково-реєстраційної роботи відомостей із статистичної картки в єдиний журнал обліку злочинів, кримінальних справ і осіб, які вчинили злочини, присвоєння номера кримінальній справі та складання реєстру про передачу їх для обліку до обліково-реєстраційних підрозділів (форма реєстру встановлюється обліково-реєстраційними підрозділами на місцях), в частині невиконання ним припису зазначеної Інструкції;

2) визнати порушення відповідачем 2 пункту 6.2.1. Інструкції про єдиний облік злочинів, щодо заповнення статистичної картки на виявлений злочин форми 1, зазначеної Інструкції;

3) зобов'язати відповідача 2 виконати припис п. 63 Інструкції про єдиний облік злочинів;

4) зобов'язати відповідача 2 виконати припис пункту 6.2.1. Інструкції про єдиний облік злочинів, щодо заповнення статистичної картки на виявлений злочин форми 1 зазначеної Інструкції;

5) визнати порушення відповідачами мого права на отримання належної постанови у 10-денний термін відповідно припису ст. 97 КПК України;

6) визнати порушення відповідачем 1 ст. 12 Закону України «Про звернення громадян»в частині того що він в порушення цього Закону надав мені відповідь від 15.01.10р. № 18/3 к-953 в порядку Закону України «Про звернення громадян», чим порушив

встановлений кримінально-процесуальним порядок ст..97 КПК України, та такі дії розцінити як навмисне порушення законності;

7) визнати бездіяльність відповідача 1 за наслідком розгляду моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р.;

8) зобов'язати відповідача 2 розглянути мою заяву о скоєні злочину від 15.12.09р. згідно припису ст. ст. 94, 97 КПК України та надати мені належним чином постанову у 10 денний термін;

9) за підсумком розгляду позову визнати невиконання відповідачами основних завдань міліції, асаме ст. 2 Закону України «Про міліцію»в частині:

не забезпечення мого захисту, права та свободи при розгляді моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р. та порушення мого законного інтересу при цьому розгляді;

визнати не бажання відповідача виявити і розкрити злочин за моєю заявою о скоєні злочину від15.12.09р.;

визнати не бажання відповідача захистити мою власність від злочинних посягань звинувачуваних за моєю заявою о скоєні злочину від 15.12.09р.;

визнати не бажання відповідача виконувати кримінальні покарання за моєю заявою о скоєнні злочину від 15.12.09р.;

10) визнати порушення відповідачами ст. 3 Закону України «Про міліцію», що до принципів діяльності міліції в частині:

визнати нехтування відповідача виконувати принципах законності, поваги до особи, соціальної справедливості, за розглядом моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р.;

11) визнати невиконання відповідачами припису ст. 5 Закону України «Про міліцію», в частині порушення мого права на розгляд моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р. неупереджено, уточній відповідності з законом (приписом ст. 97 КПК України), так як ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій абобездіяльності міліції;

визнати неповагу міліції ( в особі відповідачів) моєї гідності відсутність у відповідачів гуманного ставлення до мене як до заявника, порушення мого права на припис ст. 97 КПК України „ а розглядом моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р. та відмову захищати мої права за умови мого низького соціального походження, майнового стану, національної належності, політичних та інших переконань;

12) визнати невиконання відповідачами відповідно до своїх завдань, своїх обов'язків припису ст. 10 Закону України «Про міліцію», в частині порушення мого права на розгляд моєї заяви о скоєнізлочину від 15.12.09р. в частині нехтування відповідачами ч. 2 ст. 10 Закону України «Приміліцію»в частині виявлення, запобігання, припинення та розкриттю злочину, небажання відповідачів вживати з цією метою оперативно-розшуковий захід, передбачених чинним і законодавством а саме ст. 97 КПК України за розглядом моєї заяви о скоєні злочину від 15.12.09р.;

13) визнати невиконання відповідачами ч. 3 ст. 10 Закону України «Про міліцію»в частині прийому і реєстрації заяви - повідомлення про злочини від 15.12.09р., та своєчасно приймати по них рішення відповідно до ст. 97 КПК України;

14) визнати невиконання відповідачами ч. 4 ст. 10 Закону України «Про міліцію»в частині небажання їх здійснювати досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, провадити дізнання у межах, визначених кримінально-процесуальним законодавством за моєю заявою о скоєні злочину від 15.12.09р.;

15) визнати невиконання відповідачами ч. 6 ст. 10 Закону України «Про міліцію»в частині небажання їх виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення за моєю заявою о скоєні злочину від 15.12.09р.;

16) визнати невиконання відповідачами ч. 8 ст. 10 Закону України «Про міліцію»в частині небажання їх виконувати в межах своєї компетенції кримінальні покарання за моєю заявою о скоєні злочину від 15.12.09р.;

17) визнати невиконання відповідачами ч. 10 ст. 10 Закону України «Про міліцію»в частині небажання їх проводити криміналістичні дослідження за матеріалами оперативно-розшукової діяльності, забезпечувати у встановленому порядку участь спеціалістів криміналістичної служби у слідчих діях за моєю заявою о скоєні злочину від 15.12.09р.;

18) за підсумком визнати, що міліція в Україні ( в особі відповідача 2) - як державний озброєний орган виконавчої влади, не захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань;

19) зобов'язати Міністра внутрішніх справ України провести атестацію відповідача на предмет не відповідності ним займати його посаду, та переміщенням зазначеної особи з посади начальника управління на іншу, або звільненням відповідача з органів МВС України;

20) відповідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ч. 6,7 ст.12. ст. 15, 16, 17 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ч. 4 ст. 19 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції»зобов'язати Міністра внутрішніх справ України прийняти рішення звільнення з посади відповідача 1 та пониження в спеціальному званні на один ступінь, належним наказом;

21) зобов'язати відповідача 2 надати мені висновки службового розслідування за моєю заявою о скоєні злочину та належну постанову за моєю заявою о скоєні злочину;

22) зобов'язати третіх осіб розглянути питання щодо притягнення відповідача 1 до відповідальності відповідно до припису Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2010 року у даній справі відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України ОСОБА_2, Служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України, треті особи Генеральний прокурор України, Міністр внутрішніх справ України про зобовязання вчинити певні дії..

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою направити справу для розгляду по суті вимог до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, що відповідно до п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України є підставою для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що порядок оскарження процесуальних дій відповідачів передбачено Кримінально-процесуальним кодексом України, тобто дана справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Вимоги, заявлені позивачем, не відповідають приписам ст. 105 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Служби внутрішньої безпеки Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України з повідомленням про скоєння злочину громадянином ОСОБА_3, а саме спонукання ОСОБА_4 до позбавлення позивача житла. На вказану заяву отримав відповідь, що відомості щодо неправомірних дій співробітників УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області не знайшли свого підтвердження, а відносини, які виникли з приводу користування квартирою, носять виключно цивільно-правовий характер та повинні вирішуватися в судовому порядку.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржує процесуальні дії начальника служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України ОСОБА_2, Служби внутрішньої безпеки 3-ого відділу внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України, порядок оскарження яких передбачено Кримінально процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку посадових осіб та органів державної влади, у звязку з чим його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2010 року у справі № 2а-1893/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В. Мартиненко

суддя Д.В. Чепурнов

суддя Ю.М. Дадим