Справа № 812/186/15
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року справа №812/186/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегії: судді-доповідача Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О, розглянувши у письмовому проваджені апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 р. у справі № 812/186/15 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганскій області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року позивачка звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - ТУ ДСА України в Луганській області), в якому просила суд визнати неправомірною бездіяльність ТУ ДСА України в Луганській області щодо не донарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_3 за період з 26 жовтня 2014 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, як державному службовцю 6 категорії; зобов'язати ТУ ДСА України в Луганській області донарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року включно у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а з 28 березня 2015 року і в подальшому, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у новій редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192- VIII; зобов'язати ТУ ДСА України в Луганській області донарахувати та виплатити ОСОБА_3 надбавку за вислугу років відповідно до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року включно у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами, внесеними Законом статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а з 28 березня 2015 року і в подальшому, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у новій редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192- VIII.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погодившись с таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якої просила скасувати постанову першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги мотивувала тим що з'ясуваннясудом обставин є неповним, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтовані апеляційної скарзі зазначає що з 26.10.2014 з внесенням змін до законодавствазаробітна плата працівників апаратів судів повинна розраховуватися виходячи із розміру посадового окладу, встановленого абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», проте, починаючи з 26 жовтня 2014 року позивач отримав заробітну плату, розмір якої визначався виходячи з посадового окладу, який дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Позивач зверталася з заявою до ТУ ДСА України в Луганській області з проханням перерахувати з 26 жовтня 2014 року та в подальшому виплачувати їй розмір посадового окладу, як працівнику Сватівського районного суду Луганської області, посада якої віднесена до 6 категорії посад державних службовців, установленої в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. З відповіді ТУ ДСА України в Луганській області слідує, що на сьогодні, до внесення КМУ відповідних змін, застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45-47 постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Вважає дії відповідача щодо нарахування їй заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України «Про Державний бюджет на 2014 рік» та «Про Державний бюджет на 2015 рік», неправомірними.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне:

ПозивачкаОСОБА_3 з 01.04.2008 працює в Сватівському районному суді Луганської області, з 01.04.2008 року - на посаді помічника судді, з 11.07.2010 та по теперішній час - на посаді секретаря судового засідання, має 10 ранг державного службовця, що відповідає 6 категорії державного службовця (арк. справи 7).

З наданого Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області розрахунку слідує, що заробітна плата позивачці у жовтні 2014 року - квітні 2015 року розраховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн. (арк. справи 32-38).

Не погоджуючись з розміром посадового окладу, з якого розрахована заробітна плата, починаючи з 26.10.2014, позивач 25.02.2015 звернулася до ТУ ДСА України в Луганській області та до Державної судової адміністрації України із заявою, в якій просила провести перерахунок її заробітної плати з 26.10.2014 та в подальшому виплачувати заробітну плату, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (арк. справи 16).

Листом від 11.03.2015 № 801/15 вих. ТУ ДСА України в Луганській області роз'яснило позивачу, що Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ внесено зміни до частини першої статті 144 Закону шляхом її доповнення абзацом другим щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів. При цьому, згідно з пунктом 2 частини 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України (надалі - КМУ) у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідальність із цим законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому ніж передбачений Законом. Однак, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Таким чином, до внесення КМУ відповідних змін застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45-47 постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (арк. справи 14).

Відповідь Державної судової адміністрації України від 02.03.2015 № КО-175/15, КО-175/1/15, КО-175/2/15, КО-175/3/15 містить посилання на аналогічні положення чинного законодавства (арк. справи 15).

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції зазначив, що статтею 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України «Про оплату праці» визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови), згідно якої розмір посадового окладу помічника голови районного суду складає 624 грн.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у 2014 році у розмірі 1218,00 грн. на місяць.

Водночас 26.10.2014 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Зазначені зміни набули чинності з 26.10.2014, так як Закон № 1697-VII опубліковано в газеті «Голос України» № 206 (5959) від 25.10.2014, а перехідними положеннями (п. 1 Розділу XII Закону), встановлено, що вищевказана норма набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України «Про прокуратуру», Кабінету України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а ТУ ДСА України в Луганській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Колегія суддів погоджується з висновками першої інстанції, тобто, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Згідно положень статей 142, 143 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, ТУ ДСА України в Луганській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу Українибудь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення частини першої штаті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

За таких обставин відповідач не мав можливості виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному абзацом другим частиною першою статі 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, в діях ТУ ДСА України в Луганській області відсутня протиправність відмови в здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати позивачу, а тому позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті заробітної плати позивача за період з 26.10.2014 у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги виходячи з наступного.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, статті 95 Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідатиКонституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).У рішенні Конституційного Суду України у р від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 рокувстановлюєзагальнийобов'язок держав забезпечитиздійснення прав, щопередбаченіцим пактом, у максимальних межах наявнихресурсів (пункт 1 статті 2).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції Україниє найважливішою функцією держави.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про відсутність бездіяльності ТУ ДСА України в Луганській області у нездійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати позивачу з 28.03.2015 виходячи з розміру посадового окладу, встановлений абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому позовні вимоги в цій частині, а також в частині зобов'язання здійснити перерахунок надбавки за вислугу років з 28.03.2015 з урахуванням нового окладу задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати нарахування та виплату заробітної плати виходячи з посадового окладу, встановленого відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливим суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, та здійснювати у подальшому нарахування надбавки за вислугу років виходячи з нового посадового окладу, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в межах КАС України підлягають захисту тільки порушені права, свободи та інтереси осіб, які звернулися за захистом, накладення будь-яких зобов'язань на майбутнє не входить до такого захисту.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 24, 159, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 р. у справі № 812/186/15- залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 р. у справі № 812/186/15за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганскій області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: О.О. Чебанов

Судді: О.О.Шишов

І.В.Сіваченко