Справа № 7199/10
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2010 р. справа № 2а-589/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Дадим Ю.М. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ГУМВС України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2009 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Запорізькій області про визнання рішення неправомірним

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до ГУ МВС України в Запорізькій області про визнання рішення неправомірним, де просив визнати неправомірним рішення ГУ МВС України в Запорізькій області від 28.04.2009 р. про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2009 р. позов задоволено, визнано неправомірними рішення ГУ МВС України в Запорізькій області від 28.04.2009 р. про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та зобовязано комісію з розгляду питань, повязаних з установленням статусу учасника бойових дій та учасника війни ГУ МВС України в Запорізькій області визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати йому посвідчення встановленого зразка.

В апеляційній скарзі ГУ МВС України в Запорізькій області просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, де повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання в апеляційній інстанції зявився позивач, проти задоволення позову заперечує, представник відповідача до суду не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином.

Переглядаючи справу, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються, зокрема учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). <...> Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у період з 1988 р. по 1990 р. ОСОБА_1 навчався на стаціонарній формі навчання в Орловській спеціальній середній школі міліції МВС СРСР, та за рішенням Уряду СРСР неодноразово залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та під час збройних конфліктів на території Азербайджанської РСР.

У Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Перелік), зазначена країна відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та під час збройних конфліктів, то рішення відповідача про відмову у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій є необґрунтованим.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Зі змісту примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Таких юридичних фактів, з якими в даному випадку чинним законодавством повязується право особи на визнання її учасником бойових дій, судом не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у справі не є законними.

Згідно з частиною 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи наведене, ухвалене у справі судове рішення є помилковим і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198,202 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2009 р. скасувати та прийняти нову постанову, де відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскарженою до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: Я.В. Семененко