Справа № 808/1744/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року ( 16 год. 10 хв.)Справа № 808/1744/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 26.02.2015

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 168/Б/08-27-10 від 13.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

до відповідача: Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.10.2014 № НОМЕР_1 та від 29.01.2015 № НОМЕР_2.

В обґрунтування позову посилається на те, що висновок контролюючого органу про заниження підприємцем доходу в розмірі 9 479,17 грн. не відповідає дійсності, оскільки відповідачем не враховано той факт, що вказана сума є вартістю наданих позивачем у 2010 році ФОП ОСОБА_4 послуг з перевезення вантажів, про що свідчить акт виконаних робіт від грудня 2010 року, який відображений в книзі обліку доходів та витрат. Вважає, що податковий орган безпідставно включив суму грошових коштів, яка надійшла в погашення дебіторської заборгованості до оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_3 за результатами фінансово-господарської діяльності 2011 року, хоча послуги були надані у 2010 році. Також позивач не погоджується із висновками контролюючого органу щодо завищення підприємцем витрат за 2011-2013 роки на суму 272 955,52 грн., як таких що не повязані із господарською діяльністю. Стверджує, що вирахувана контролюючим органом сума є вартістю палива, яка не могла на думку ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя бути використана позивачем виходячи із застосованих відповідачем норм використання палива, кілометражу від пункту навантаження до пункту розвантаження, тощо. Позивач зауважує на недоліки проведеного контролюючим органом розрахунку та зазначає, що останнім не враховано так званий «порожній пробіг» автомобіля (слідування автомобілю до пункту навантаження або повернення з пункту розвантаження); вирахування відстані від пунктів завантаження до пунктів розвантаження проведено перевіряючими не на підставі інформації зазначеної у ТТН, а взяті відстані лише між містами (населеними пунктами) без врахування проїзду по місту (населеному пункту). З огляду на викладене, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення слід визнати протиправними та скасувати.

В судове засідання 25.05.2015 представником позивача подані додаткові письмові пояснення в яких останній фактично визнав факт встановленого контролюючим органом порушення по взаємовідносинам із ФОП ОСОБА_4, але заперечував проти суми донарахованого розміру податку. Зокрема, зазначив про те, що інспектором не враховані витрати, які понесені ФОП ОСОБА_3 під час перевезення вантажів, а саме витрати на придбання дизельного палива, які складають 7 986,55 грн., в т.ч. ПДВ 1 331,10 грн. Отже, на думку представника позивача, оподаткуванню підлягає сума 2 823,71 грн., що є різницею між отриманими грошовими коштами - 9 749 грн. та величиною понесених витрат (за вирахуванням ПДВ) - 6 655,45 грн., а тому сума ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету становить 423,56 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2015 підтримав адміністративний позов, просить його задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових поясненнях від 14.05.2015 вх. № 20330 посилається на те, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3, при співставленні даних перевірки (виписки руху грошових коштів) та даних платника (декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік) встановлено, що позивачем занижено дохід, який враховується при визначені обєкту оподаткування на суму 9 479,17 грн. по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4 Тобто, позивачем не перераховано податку на доходи з фізичних осіб у сумі 1 421,88 грн., чим порушено вимоги п. 177.2 ст. 177, п.п. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України. Також, зазначає, що вибірковою перевіркою встановлено, що протягом 2011- 2013 років фізичною особою-підприємцем було включено до складу валових витрат придбання дизельного палива на суму 842 002,38 грн. Однак, при проведенні аналізу списання дизельного палива, виходячи з даних про пункти навантаження та пункти призначення автомобілю, визначених на підставі ТТН, норм витрат палива на автомобільному транспорті та первинних документів на придбання палива встановлено, що витрати, повязані з господарською діяльністю (безпосередньо повязані з отриманням доходу) повинні складати 569 046,86 грн. У звязку із чим, підприємцем завищено витрати, які враховуються при визначені обєкту оподаткування на суму 272 955,52 грн. На підставі викладеного, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 02.06.2015 представник відповідача підтримав заперечення з підстав викладених вище.

Фіксування судового процесу здійснювалось програмно-апаратним комплексом «Камертон». У судовому засіданні 02.06.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи суд встановив, що на підставі ст. 20, ст. 77 ПК України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання на ІІІ квартал 2014 року, у період з 12.09.2014 по 18.09.2014 Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області проведено виїзну планову документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки було складено акт від 29.09.2014р. №1046/08-27-17-2-17-.

Перевіркою встановлені порушення вимог:

- п. п. 2 ч. 1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 100 904,53 грн.;

- п. 138.4 ст.138. п. 177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності у 2011 році, 2012 році, 2013 році на загальну суму 38 720,75 грн.;

- п. 177.2 ст.177 ПК України, а саме заниження доходу за 2011 рік у розмірі 9 479, 17 грн., недоперерахування податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1 421,88 грн.

20.10.2014 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя, на підставі акту перевірки від 29.09.2014р. №1046/08-27-17-2-17-, прийняте зокрема податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_3 визначено податкове зобовязання з податку на доходу фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 50 178,29 грн., в т.ч. 40 142,63 грн. за основним платежем та 10 035,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомлення-рішенням від 20.10.2014 № НОМЕР_1 підприємець скористався правом на адміністративне оскарження.

З метою розгляду питань, викладених у скарзі ФОП ОСОБА_3, ГУ ДФС у Запорізькій області доручило ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя провести документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3, за результатами якої відповідачем було складено акт №2127/08-27-17-2-17- від 24.12.2014.

Згідно з актом перевірки від 24.12.2014 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя підтверджено висновки планової перевірки, викладені в акті перевірки від 29.09.2014, щодо порушення ФОП ОСОБА_3 п. 138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України про заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки у розмірі 282 434,69 грн. та визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 43 083,39 грн., що на 2 940,76 грн. більше, ніж визначено в акті перевірки від 29.09.2014 р. та податковому повідомленні-рішенні № від 20.10.2014, з чим погодилось ГУ ДФС у Запорізькій області у рішенні про результати розгляду скарги №486/7/0801-100413 від 26.12.2014.

На підставі акта перевірки від 24.12.2014 №2127/08-27-17-2-17- та рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.12.2014 №486/7/0801-100413, відповідач прийняв додатково податкове повідомлення-рішення № від 29.01.2015 про збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3 675,95 грн., в т.ч. за основним платежем - 2 940,76 грн. та 735,19 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач не погодився з рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області та оскаржив його до ДФС України. Рішенням ДФС України про результати розгляду повторної скарги від 16.03.2015 за №2343/Ю/99-99-10-01-03-14 повторна скарга ФОП ОСОБА_3 залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, без змін.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_1 від 20.10.2014 та № НОМЕР_2 від 29.01.2015 ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі ПК України).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналогічний обовязок покладається на платника податку і положеннями п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України.

Щодо заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу в сумі 9 479,17 грн.

В акті перевірки зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що згідно даних банківських виписок по особовому рахунку Банк АТ «Укрсиббанк», МФО 311005 по поточному рахунку 4300, книги форми № 10 «Обліку доходів та витрат приватних підприємців» та даних отриманих з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів сума виручки за 2011 рік склала 410 303,17 грн., заниження обсягу виручки складає 9 479,17 грн.

ФОП ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 11 375,00 грн. з ПДВ з призначенням платежу «За автопослуги». Таким чином, ФОП ОСОБА_3 повинен був включити до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік від 02.02.2012 № НОМЕР_4 (акт перевірки від 24.12.2014 №2127/08-27-17-2-17-).

Той факт, що підприємець не включив грошові кошти отримані від ФОП ОСОБА_4 до отриманого доходу позивачем не заперечується. В адміністративному позові підприємець займав ту позицію, що порушень вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України в даному випадку допущено не було, оскільки обєктом оподаткування має бути чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом та документально підтвердженими витратами у розмірі 12 045,25 грн., повязаними із господарською діяльністю, які відповідачем не враховані, що призвело до зайвого нарахування податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік в розмірі 1 421,88 грн.

Однак, представник позивача, у письмових поясненнях наданих суду 25.05.2015 змін свою правову позицію стосовно вказаного факту порушення та послався на те, що інспектором не враховані витрати, які понесені ФОП ОСОБА_3 під час перевезення вантажів, а саме витрати на придбання дизельного палива, які складають 7 986,55 грн., в т.ч. ПДВ 1 331,10 грн. Отже, на думку представника позивача оподаткуванню підлягає сума 2 823,71 грн., що є різницею між отриманими грошовими коштами - 9 749 грн. та величиною понесених витрат (за вирахуванням ПДВ) - 6 655,45 грн., а тому сума ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету становить 423,56 грн.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу та доводам позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 ПК України).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Отже, підприємець на загальній системі оподаткування може віднести до складу витрат, витрати, якщо вони відповідають наступним умовам: включаються до витрат операційної діяльності згідно з Розділом ІІІ Податкового кодексу України; документально підтверджені первинними документами; повязані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо повязані з отриманням доходів; повинні бути фактично сплачені.

Слід зазначити, що доходи підприємця визначаються за касовим методом. Тобто, до того, як підприємець не отримав гроші на свій рахунок або в касу, доходу в нього немає. Якщо підприємець ще не реалізував товар, чи не надав послуги, а вже отримав гроші, тобто отримав аванс, то такі суми, включаються до складу доходів. Для приватних підприємців - платників податку на додану вартість до складу доходів не відноситься сума податку на додану вартість, що входить до ціни проданих товарів.

Отже, відобразити понесені витрати за надані авто послуги, підприємець отримав лише після отримання доходу 10.01.2011 (дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок підприємця).

Згідно з п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.

В акті перевірки від 24.12.2014 зазначено, що «…ФОП ОСОБА_3 у перевіряємому періоді вів книгу обліку доходів і витрат, відповідно до вимог від 24.12.2010 № 1022 «Про затвердження форми обліку доходів і витрат платника податку з доходів фізичних осіб та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу».

На підтвердження того, чи були позивачем понесені такі витрати та відображені належним чином, суд в ухвалі від 25.05.2015 про зупинення провадження у справі витребував у позивача книгу обліку доходів та витрат для дослідження фактичного відображення витрат по господарським операціям з ФОП ОСОБА_4

У судове засідання 02.06.2015 представник позивача витребувану книгу обліку доходів та витрат не надав, будь-яких логічних пояснень її відсутності також не навів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, суд виходить з того, що позивач не довів суду власні посилання на те, що витрати за надання послуг з автоперевезення були відображені у грудні 2010 року, а також не надані докази того, що такі витрати відображені підприємцем і у січні 2011 року.

Оскільки в акті перевірки від 24.12.2014 зазначено про те, що контролюючим органом досліджувався порядок ведення приватним підприємцем книги обліку доходів і витрат, значить така книга надавалась, але записів про документально підтверджені витрати за господарською операцію щодо надання автопослуг ФОП ОСОБА_4 здійснено не було.

Доводи позивача про те, що такі витрати були відображені ним у грудні 2010 році суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, доказів цього суду надано так і не було, а по-друге, виходячи з того, що витрати відображаються підприємцем за касовим методом, тобто після отримання доходу, то вони мали бути відображені саме у січні 2011 року. Суд зазначає, що оскільки для визначення чистого оподатковуваного прибутку витрати фізичної особи підприємця на загальній системі формуються при отриманні доходу, то фізична особа - підприємець на загальній системі оподатковування має право врахувати суму витрат, яка безпосередньо повязана з отриманням доходу, незалежно від того на якій системі оподаткування вони фактично були понесені.

Таким чином, посилання представника позивача на те, що оподатковуватись має чистий дохід, як різниця між розміром сукупного доходу та понесеними на його отримання витратами, в даному випадку є законодавчо обґрунтованим, але не підтверджується фактичними обставинами справи.

З огляду на викладене, висновок контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_3 занижено дохід за 2011 рік на загальну суму 9 479,17 грн. суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується долученими до справи доказами.

Щодо завищення ФОП ОСОБА_3 валових витрат у розмірі 272 955,52 грн. суд зазначає таке.

В актах перевірки від 29.09.2014 та від 24.12.2014 зазначено, що «…перевіркою первинних бухгалтерських документів встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу валових витрат включено вартість придбаного дизельного пального як таке, що використане не в господарській діяльності. Зазначене підтверджується наступним: перевіркою первинних бухгалтерських документів встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснював вантажні перевезення за маршрутами, які зазначені у товарно-транспортних накладних. Перевезення здійснювалось самостійно без залучення сторонніх осіб та без використання найманої праці автомобілем марки DAF FT 95.430 з рефрижератором.

Факт придбання палива підтверджується первинними документами (чеками), які були надані під час перевірки, а кошти витрачені на придбання дизельного палива ФОП ОСОБА_3 були віднесені до складу витрат, що повязані з господарською діяльністю (безпосередньо повязані з отриманням доходу), а суми ПДВ, сплачені у звязку із придбанням таких товарів, - до складу податкового кредиту з ПДВ. Перевіркою первинних бухгалтерських документів встановлено, що придбане дизельне пальне не приймало участь у здійсненні господарської діяльності фізичної особи-підприємця, та на кінець перевіряємого періоду відсутнє у залишках товарних запасів.

Списання паливно-мастильних матеріалів повинно здійснюватись виходячи з даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього або маршрутного листа, та норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 №43 зі змінами та доповненнями. Понаднормативне використання палива повинно бути підтверджено суб'єктом господарювання належним чином оформленими первинними документами із зазначенням причин такого списання.

Вибірковою перевіркою встановлено, що протягом 2011 - 2013 років фізичною особою-підприємцем було включено до складу валових витрат придбання дизельного палива на суму 842 002,38 грн.

Однак, при проведенні аналізу списання дизельного палива, виходячи з даних про пункти навантаження та пункти призначення автомобілю, визначених на підставі товарно-транспортних накладних, норм витрат палива на автомобільному транспорті, норм на виконання транспортної роботи, гранично допустимі (максимальні) норми на виконання транспортної роботи залежно від виду палива, робота за межами міста на дорогах із твердим покриттям (дорогах із асфальтобетону, цементобетону) в умовах, що не підпадають під застосування коригуючих коефіцієнтів, фактична температура повітря навколишнього середовища, робота в гірській місцевості та/або на маршрутах з горбистим рельєфом, робота в гірській місцевості залежно ви висоти над рівнем моря експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом, що супроводжується підйомами і спусками, зокрема такими, що позначені знаками згідно з Правилами дорожнього руху, робота в міських умовах (в межах міст, а також поселеннях міського типу та інших населених пунктах за наявності в них регульованих перехресть (світлофорів)), робота в надважких дорожніх умовах на дорогах загального користування в період сезонного бездоріжжя, снігових чи піщаних заметів, сильного снігопаду та ожеледиці, паводків та інших стихійних лих. період використання та загальний пробіг автомобіля, їзди на дорогах загального користування за межами міста, а також на дорогах, що проходять через населені пункти, на яких відповідно до дорожніх знаків та Правил дорожнього руху дозволено рух зі швидкостями до 90 км/год. або вище, встановлено, що витрати, пов'язані з господарською діяльністю (безпосередньо пов'язані з отриманням доходів), повинні складати 569 046,86 грн. Детальний розрахунок наведено в додатку dod2_marshryt.xls.

На підставі вищевикладеного у валових витратах 2011-2013 встановлено розбіжність у сумі 272 955,52 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму 107 560,90 грн., за 2012 рік на суму 98 033,22 грн., за 2013 рік на суму 67 361,40 грн.».

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу та зазначає, що виходячи з положень п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно з п.п.138.8.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Як свідчать матеріали справи, позивачем надавались до перевірки, а контролюючим органом вивчались первинні бухгалтерські документи ФОП ОСОБА_3 , які підтверджували факти здійснених перевезень, а саме ТТН, чеки на придбання паливно-мастильних матеріалів тощо.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Здійснювана позивача діяльність щодо надання послуг з автоперевезення в повній мірі відповідає визначенню «господарської діяльності», оскільки повязана з наданням послу та спрямована на отримання доходу.

Контролюючий орган, говорячи про перевищення позивачем норм списання витрат палива не наводить обґрунтованих тверджень тому, що первинно задекларовані позивачем показники не відповідають дійсності.

Суд зазначає, що підстав для здійснення такого перерахунку не було, оскільки відображені підприємцем витрати підтверджувались усіма необхідними первинними документами, а також їх розмір не перевищував отриманого доходу по вказаним господарським операціям, а тому їх врахування під час визначення чистого оподатковуваного доходу згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України є законним.

В свою чергу, підстави для висновку, що проїзд автомобілю без вантажу (наприклад, прямування до місця навантаження, або повернення після розвантаження тощо) не відноситься до господарської діяльності підприємця, відсутні, оскільки це маршрут автомобілю в межах однієї господарської операції.

Доводи контролюючого органу, що чеки на придбання пального існують і за той час, коли автомобіль фактично в цей день не здійснював будь-якого перевезення на думку суду не свідчить про те, що заправлений завчасно автомобіль наступного для не виконував господарську операцію з перевезення.

Щодо обрахунку норм списання придбаного палива суд вважає за потрібне вказати на те, що контролюючий орган проводячи власний контррозрахунок користувався узагальненими показниками як відстані між містами, так і вартості паливно-мастильних матеріалів та і нормами витрат пального. Вказане не може бути визнано вірним, оскільки наприклад, відстані між містами визначаються від одного головпоштампа до іншого, витрати пального на конкретний автомобіль є усередненими показниками, не враховуючи при цьому, що витрати палива можуть збільшувати при завантажені автомобілю, умовах проїзду тощо.

Під час розгляду справи по суті, представники відповідача так і не змогли пояснити суду, чому взагалі виникла необхідність такого перерахунку із застосуванням узагальнених показників кілометражу, вартості палива, витрат пального тощо, оскільки понесені витрати, не перевищували отримані доходи, підприємцем були надані всі первинні документи за перевіряє мий період тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що з боку ФОП ОСОБА_3 не було допущено порушень вимог ст.ст. 177 та 138 ПК України, а тому висновки контролюючого органу в цій частині є безпідставними.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень,

дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи по суті знайшли своє підтвердження висновки податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_3 доходу за 2011 рік на загальну суму 9 479,17 грн., а тому підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 29.01.2015, у суду відсутні. ТомуУ звязку із цим, у задоволенні адміністративного позову в цій частині суд відмовляє.

Натомість, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 20.10.2014 № НОМЕР_1 про збільшення ОСОБА_3 грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 50 178,29 грн., в т.ч. 40 142,63 грн. за основним платежем та 10 035,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями слід визнати протиправним та скасувати з підстав не доведеності наявності з боку підприємця порушень вимог ст. 177, ст. 138 ПК України в частині формування витрат на придбання палива.

Таким чином, адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив суму судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 182,70 грн., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а відтак на користь позивача слід присудити 172,04 грн.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 20.10.2014 № НОМЕР_1 про збільшення ОСОБА_3 грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 50 178,29 грн., в т.ч. 40 142,63 грн. за основним платежем та 10 035,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 172,04 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко