Справа № 1320/57/12, 2а-453/13/13
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 р. Справа № 876/1955/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Курильця А.Р., Кухтея Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 11.01.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області, з участю третіх осіб - ОСОБА_2, Управління держкомзему України у Сколівському районі Львівської області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Комунального підприємства «Сколівське житлово-комунальне господарство», Комунального підприємства «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3, ліквідатора Комунального підприємства «Сколівське будинкоуправління» арбітражного керуючого ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 14.09.2012 року звернувся в суд з позовом до Сколівської міської ради Львівської області щодо прийняття рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки і узаконення господарського приміщення (сараю) по АДРЕСА_1, на займану ним господарську будівлю, що розташована на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1, якою він користується та прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво господарського приміщення (сараю) по АДРЕСА_1, на займану ним господарську будівлю, що розташована на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1, якою він користується.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 11.01.2013 року в позові відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 користується господарською будівлею (сараєм) для задоволення своїх потреб і така будівля не зареєстрована, вказаний факт він вважає достатнім для можливості узаконення господарської будівлі (сараю) за собою і одержання безкоштовно у власність земельної ділянки, що знаходиться біля житлового будинку по АДРЕСА_1 - для будівництва та належного обслуговування такої господарської будівлі (сараю) і, як наслідок, ведення належної життєдіяльності у квартирі НОМЕР_1 у вказаному житловому будинку. Саме з цією метою останній 02.03.2012 року звернувся до відповідача із відповідною заявою, без подання будь-яких додатків до заяви на підтвердження права одержання земельної ділянки і можливості узаконення господарської будівлі (сараю).

Сколівська міська рада надала відповідь за вих. № 02.16/405 від 27.03.2012 року про неможливість відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування господарського приміщення, так як таке не передбачене законодавством, а також про неможливість узаконення господарського приміщення, так як таке не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування і з цього приводу вже існує спір у суді про визнання права власності на господарську будівлю.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 42 ЗК України земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників, у разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Частинами 6, 7, 8 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік випадків, для яких громадяни України, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності можуть одержати таку земельну ділянку, одним з яких є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також встановлено порядок одержання земельних ділянок, у тому числі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його виготовлення та погодження.

Одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування виключно господарської будівлі та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для цієї мети вказаною вище нормою, як і будь-якими іншими нормами діючого земельного законодавства, не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що відсутня землевпорядна документація, якою б визначався розмір та конфігурація земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2, а також належна до нього прибудинкова територія, на якій, у свою чергу, знаходиться господарська будівля (сарай). А тому колегія суддів дійшла висновку що надання відповідачем дозволу позивачу на відведення йому земельної ділянки і розроблення проекту землеустрою з цього приводу для будівництва і обслуговування господарської будівлі (сараю), що розташована на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку не підлягає до задоволення, а відтак, позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати йому дозвіл на узаконення існуючої господарської будівлі (сараю), що розташована на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження правомірності здійснення робіт по зведенню господарської будівлі (дозвільної документації, проектної документації, відведення земельної ділянки для цієї мети тощо), а також відповідних документів на підтвердження здійснення такого будівництва без порушення чинних будівельних норм і правил забудови, що дає суду підстави стверджувати про здійснення таких робіт самочинно.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таке право може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає, що оскільки, надання позивачу земельної ділянки у встановленому порядку під уже існуючу господарську будівлю (сарай) є неможливим і таке буде суперечити нормам діючого законодавства України, відтак неможливим є і набуття позивачем права власності на господарську будівлю, що на ній розміщена (узаконення господарського приміщення). Тому відповідач правомірно відмовив позивачу у вчиненні таких дій. Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Сколівського районного суду Львівської області від 11.01.2013 року у справі №1320/57/2012 провадження №2-а/453/13/13 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді А.Р. Курилець

Р.В. Кухтей