Справа № 2691/10
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2010 р. справа № 2а-1013/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Суховарова А.В. Нагорної Л.М.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні місяці 2009 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки у розмірі 8518 грн. та зобовязати відповідача в подальшому проводити виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інвалід 3 групи, у звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, а тому, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було виплачено на користь позивача меншу суму компенсації на оздоровлення без врахування встановленого на території України розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10листопада 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення за період 2005-2009 року, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 8518 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав, позивачем постанова суду в частині відмовлених позовних вимог оскаржена не була.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та представник позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Управління в судове засідання не зявилося, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії Б № 174707 (а.с.6). Щорічна допомога на оздоровлення у листопаді 2005 р., червні 2006 р. лютому 2007 р. січні 2008 р., січні 2009 р. виплачувалась у розмірі 90 грн. відповідно до Постанови КМУ від 12.07.2005 №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(а.с.10).

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення у визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії інвалідам ІІІ групи, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач звернувшись до суду за захистом свого порушеного права 20 липня 2009 року пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Дія частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинялась Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Неконституційною норма Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» не визнавалась, а тому допомога за 2006 рік правомірно виплачена в розмірі 90грн. відповідно до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/20 та від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 зупинення дія ст. 48 на 2007 та 2008 роки визнано неконституційним. Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Отже, на час виплати допомоги (у червні 2006 р. лютому 2007 р. січні 2008 р., ) за 2006-2008 роки діяли відповідні норми законів про державний бюджет на відповідний рік. Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення повинен був застосовувати положення діючих на той період законів про державний бюджет на відповідний рік, а тому дії відповідача щодо виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2006- 2008 роках відповідали діючому законодавству.

На дані норми закону, суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог за 2006-2008 роки.

Виходячи із змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про державний бюджет України на відповідний рік, не вбачається будь-яких обмежень відносно застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішені даного спору слід застосовувати статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та відповідні закони, які визначають розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Таким чином Управління протиправно виплачувало позивачу допомогу на оздоровлення в розмірах, передбачених постановами КМУ №836 від 26.07.1996 та №562 від 12.07.2005, в 2005 та 2009 роках, тоді як такі виплати слід було здійснювати в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»діє в редакції до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, будь-яких постанов Кабінетом Міністрів України з цього приводу у 2009 році не виносилось, рішень Конституційним Судом України не приймалось.

Таким чином, відповідач у 2009 році повинен був діяти у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562.

Також слід зазначити, суд повинен був не стягувати недоплачену допомогу, а зобовязати здійснити її перерахунок і виплату, адже Управління праці і соціального захисту населення Павлоградської міської ради допомогу виплачує не з власних коштів. Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2005 року становить 332 грн. Відповідно до ст. 55 Закону «Про Державний бюджет України на 2009 рік»розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2009 року становить 605 грн. Як вбачається з наданої відповідачем довідки, у 2005 та 2009 роках позивачу сплачено разову грошову допомогу у розмірі (90+90)=180 грн. Отже, сума заборгованості становить 1238 грн., із розрахунку: (332+605) = 937 грн.(розмір мінімальної заробітної плати) х 4 180грн.(сплачена сума допомоги на оздоровлення) = 3568 грн.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 «Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (п. 4 Порядку).

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Колегія суддів прийшла до висновку, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення, тому воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової допомоги на оздоровлення в розмірах нижчих ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2005, 2009 роки.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2005, 2009 роки в сумі 3568 грн.

В іншій частині позовних вимог позивачу - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.07.2010 р.

В повному обсязі постанова складена 16.07.2010 р.

Головуючий: Д.В.Чепурнов

Судді: Л.М. Нагорна

ОСОБА_3