Справа № 826/6759/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2015 року № 826/6759/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Компанії "АКМТ Експорт ГмбХ"
до Державної казначейської служби України

провизнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

Компанія "АКМТ Експорт ГмбХ" (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ) та з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог простить суд визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України від 06 березня 2015 року за №5-08/736-4099 у прийнятті до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2014 року по справі № 910/16959/14; зобов'язати відповідача прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 19 грудня 2014 року по справі № 910/16959/14 та зобов'язати ДКСУ вчинити дії по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2014 року по справі № 910/16959/14 відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закон України «Про виконавче провадження», Постанову Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» та вказує, що відповідачем в порушення вищевказаних нормативно-правових актів повернуто без виконання наказ Господарського суду міста Києва. Так, зокрема позивач зазначає про необґрунтованість підстав повернення вищевказаного наказу Господарського суду м. Києва, оскільки чинним законодавством не передбачена підстава невиконання судового рішення, яке набрало законної сили як відсутність відкритих рахунків боржника в органах Держказначейства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов.

Також 23.06.2015 року позивачем подано додаткові пояснення в яких позивач вказує про наявність відкритого виконавчого провадження № 47112814 та винесення постанови про арешт коштів боржника.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. В якості безпідставності позовних вимог відповідач посилався на недотримання процедури виконання судового рішення позивачем, оскільки в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. При цьому, у разі невиконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження виконання такого рішення з урахуванням п. 2 ст. 4 Закону Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передається виконавчою службою до органів, що здійснюють казначейське обслуговування коштів для виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Враховуючи, недотримання вищевказаної процедури, а також відсутність відкритих рахунків Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 в м. Львові» в органах казначейства, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні з урахуванням положень частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року по справі №910/16959/14 за позовом Компанії "АКМТ Експорт ГмбХ" до Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 в м. Львові», Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів та Державної казначейської служби про стягнення заборгованості у розмірі 3 997 2259, 39 євро та 73 080,00 грн. судового збору, позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ від 11.11.2014 року № 910/16959/14.

Згідно заяви представника Компанії «АКМТ Експорт ГмбХ» від 20.11.2014 року наказ Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 року № 910/16959/14 направлено для виконання до Державної казначейської служби України.

06.04.2015 року позивачем отримано лист від Державної казначейської служби України від 06.03.2015 року № 5-08/736-4099, яким вищевказаний наказ повернуто без виконання з посиланням на підпункт 1 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 та зазначенням, що боржник - Державне підприємство «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 в м. Львові» не має в органах Казначейства відкритих рахунків.

Позивач вважає, вказану відмову протиправною та такою, що порушує права та охоронювані законом інтереси Компанії «АКМТ Експорт ГмбХ», оскільки чинним законодавством не передбачено такої підстави для повернення судового наказу без виконання як відсутність відкритих рахунків боржника в органах Казначейства, у зв'язку з чим звернувся до суду за їх захистом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та іншими нормативно-правовими актами, частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень викладене у відмові у прийнятті наказу від 11.11.2014 року та вчинення дій, Окружний адміністративний суд міста Києва, досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству, законність та обгрунтованість процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 N 606-XIV (далі - Закон N 606-XIV).

Статтею 1 зазначеного Закону N 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Частиною 2 статті 2 Закону № 4901-VI передбачено, що разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Аналіз викладеного свідчить, що виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду лише внаслідок невиконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками отримання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 року № 910/16959/14 представник позивача звернувся до Державної казначейської служби України, чим порушив порядок виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства передбачений частиною 2 статті 2 Закону № 4901-VI, що представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось.

Порядок звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів внаслідок встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений частиною 3 статті Закону № 4901-VI відповідно до якої керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Зазначене кореспондується з п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 відповідно до якого у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Тобто повноваженнями щодо звернення до центральних органів виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів наділений керівник відповідного органу державної виконавчої служби за наслідками невиконання протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, а не стягувач в даному випадку Компанія "АКМТ Експорт ГмбХ".

Судом враховано, що 30.03.2015 року позивач направив для виконання до Державної виконавчої служби України наказ Господарського суду м. Києва від 11.11.2014 року у зв'язку з чим головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Україним Кошкером І. А. відкрито виконавче провадження № 47112814 та винесено постанову про арешт коштів боржника.

Проте, правом звернення до Державної казначейської служби України в силу вищевказаних положень Закону наділений саме керівник органу державної виконавчої служби за наслідками невиконання протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа позивачу до Державної казначейської служби України.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на порушення відповідачем Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, оскільки вказаним нормативно-правовим актом не передбачено такої підстави повернення виконавчого документа як відсутність відкритих рахунків в органах Казначейства. Стосовно зазначених тверджень суд вказує про наступне.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок № 845).

Згідно пункту 2 Порядку № 845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом четвертим Порядку № 845 визначено, що органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання виконавчого документа суду в повному обсязі такий документ повертається до суду з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Згідно з пунктом 6 Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до виконання протягом одного року з дня, що настає за днем набрання рішенням про стягнення коштів законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред'явлення виконавчих документів перериваються в разі пред'явлення їх до виконання, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів в установленому порядку.

Пунктом 8 Порядку № 845 передбачено, що органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу передбачені підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 845, зокрема виконавчий документ повертається стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Судом враховано, що вищевказаним пунктом Порядку № 845 не передбачено такої підстави повернення виконавчого документа як відсутність у боржника відкритих рахунків в органах казначейства, проте даний Порядок, як вказувалось вище, визначає боржників як розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Тобто, лише наявність відкритих рахунків в органах Казначейства дає право відповідачу ідентифікувати особу як боржника. Викладене в свою чергу кореспондується з обов'язком Державного підприємства або юридичної особи, які визнані боржниками за рішеннями суду відкрити рахунки в органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та проводити розрахунки виключно з цих рахунків, який передбачений ч. 8 статті 4 Закону № 4901-VI.

При цьому суд зауважує, що відповідач не наділений чинним законодавством повноваженнями щодо стягнення коштів з рахунків відкритих в банках сто відсотків або частка статутного капіталу яких не належить державі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи у прийнятті до виконання наказу Господарського суду м. Києва, відповідач діяв в межах повноважень з урахуванням особливостей визначених Законом № 4901-VI.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем в силу статті 72 Кодексу адміністративного судочинства доведено правомірність та обґрунтованість відмови у прийнятті до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2014 року по справі № 910/16959/14 з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги Компані "АКМТ Експорт ГмбХ" не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Компанії "АКМТ Експорт ГмбХ" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А Качур