Справа № 33099/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2010 р. справа № 2а-420/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Католікяна М.О. Проценко О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області

на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2009 р.

у справі № 2а-420/09 (категорія статобліку - 2.19.6)

за позовом: ОСОБА_1, м. Мала Виска, Маловисківський район Кіровоградської області

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області

про: зобовязання здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної суми допомоги Дітям війни, -

ВСТАНОВИЛА:

14.01.2009 р. позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області (далі УПФУ в Маловисківському районі Кіровоградської області) про зобовязання відповідача, з урахуванням уточнень позовних вимог, нарахувати на користь позивача недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2007 р. по 31.05.2009 р., зобовязання відповідача надалі - з 01.06.2009 р. нараховувати соціальну допомогу згідно вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Позов також містив заяву про поновлення строку звернення до суду.

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2009 р. у справі №2а-420/09 позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність, зобовязано УПФУ в Маловисківському районі Кіровоградської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та починаючи з 22 травня 2008 р. відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розрахованого виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у липні-грудні 2007 р. та з травня 2008 р., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального права, та постановлення судом рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, проти апеляційної скарги не заперечив.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак рішення суду слід змінити з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 02.10.1944 р., і відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі і ст. 6 вказаного Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус «дитини війни», на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області, яким позивачу, як особі з статусом «дитини війни»у 2007 році не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке повинно було бути розраховане виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, а у 2008, 2009 роках вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10%.

Вирішуючи позовні вимоги щодо 2007 року, районний суд зазначив, що дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19.12.2006 "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (з урахуванням положень п. 12 ст. 71 цього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рн/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Правові підстави вирішення позовних вимог щодо 2008 року також були правильно визначені судом попередньої інстанції.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. та з 01.01.2009р. по 31.05.2009 р. є протиправними.

Щодо інших періодів, про які йдеться у позові, то протиправність дій відповідача відсутня, оскільки він діяв згідно чинного законодавства за відсутності рішень Конституційного Суду щодо неконституційності норм законів про Державний бюджет.

Колегія суддів також дійшла висновку, що вимоги позивача про покладення на ПФУ обовязку здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії, починаючи з 01.06.2009 р. на невизначений строк, не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Закон не передбачає можливості щодо захисту прав особи від порушень, що, на думку позивача, можуть виникнути у майбутньому.

Отже, суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, що виключає підстави для його скасування. Однак, у третьому та четвертому абзацах резолютивної частини рішення судом помилково не визначено кінцеву дату здійснення перерахунку, що суперечить нормам КАС України, які передбачають можливість оскарження лише вчинених протиправних дій чи допущеної бездіяльності.

Оскільки виплати набавки до пенсії особам, які мають статус «дитина війни», за кожний рік передбачені Державним бюджетом України на певний рік, і органи державної влади здійснюють виконання Державного бюджету України протягом кожного бюджетного періоду, тому колегія суддів, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції по суті заявлених позовних вимог прийнято правильне рішення, вважає за необхідне, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, змінити рішення суду першої інстанції у даній справі та абзаци 3 та 4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі викласти в наступній редакції:

„Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 р. по 31 травня 2009 р..

„Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 травня 2009 р., з урахуванням раніше здійснених виплат, а в решті постанову суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Посилання апелянта на ту обставину, що у відповідача відсутні обовязки стосовно нарахування та виплати спірних сум, оскільки вони фінансуються за рахунок державного бюджету, не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, на підставі яких вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207

Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2009 р. - змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: „Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 р. по 31 травня 2009 р..

Викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення у наступній редакції: „Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 травня 2009 р., з урахуванням раніше здійснених виплат.

В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: О.А. Проценко