Справа № 826/7138/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7138/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Позивач, АТ «Ощадбанк») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України (далі - Відповідач, НБ України) про визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України «Про накладення штрафу на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» за порушення вимог нормативно-правових актів Національного банку України» від 19.03.2015 року №122 (далі - рішення №122).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч доводам Позивача оскаржуване рішення прийнято уповноваженим органом у межах строків, визначених чинним законодавством, а також пропорційно до виявленого порушення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на невірному обрахунку судом першої інстанції строків накладення адміністративно-господарських санкцій, неврахуванні судом відсутності у комісії повноважень на застосування штрафних санкцій, а також відсутності факту вчинення Позивачем порушень вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інтонації - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що працівниками НБ України у період з 15.05.2014 року по 25.07.2014 року на підставі посвідчення від 13.05.2014 року №42-002/22773 проведено планове інспектування АТ «Ощадбанк» за період з 01.03.2012 року до 01.05.2014 року. У ході перевірки Відповідачем було виявлено порушення Позивачем:

- Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 №124 в частині подання за станом на 01.05.2014 року статистичної звітності, у якій виявлено випадки перекручення даних за формами: №613 « 3віт про концентрацію ризику за активними операціями банку з контрагентами та інсайдерами» (далі - форма №613), №614 « 3віт про найбільших (прямих та опосередкованих) учасників контрагентів банку» (далі - форма № 614), №631 «Звіт про структуру активів та пасивів за строками»:

1) у статистичній звітності за формою №613 за станом на 01.05.2014 року неправильно зазначено інформацію щодо дати договору;

2) у статистичній звітності за формою №614 за станом на 01.05.2014 року неправильно зазначено інформацію про найбільших учасників контрагентів Банку;

3)у статистичній звітності за формою №631 за станом на 01.05.2014 року зазначено інформацію, яка не відповідала реальній дійсності;

- пп. «б» п. 1.8 глави 1 розділу IV та п. 2.2 глави 3 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року №368 в частині невключення під час розрахунку нормативів кредитного ризику ПАТ «ПУМБ» та групу пов'язаних підприємств та невключення під час розрахунку нормативу максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента Н7 станом на 01.05.2014 року кредитної заборгованості ПАТ «ПУМБ» до загальної суми вимог АТ «Ощадбанк» до групи СКМ.

Результати перевірки зафіксовані в звіті про інспектування від 13.11.2014 року №42-011/67199/БТ.

На підставі викладених у звіті про інспектування висновків Комісією з питань нагляду та регулюванням діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України прийнято рішення №122, яким накладено на Позивача штраф у загальній сумі 1 728 057,60 грн., а саме:

- за подання статистичної звітності за формами №613, №614, №631 за станом на 01.05.2014 року, в яких виявлені випадки перекручування даних, у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожну форму звітності, що становить п'ять тисяч сто гривень (1700,00 грн.*3=5100,00 грн.);

- за порушення вимог пункту 2.2 глави 3 розділу VI Інструкції №368 в частині невключення під час розрахунку нормативу Н7 всіх вимог Банку до загальної заборгованості групи пов'язаних контрагентів (до загальної заборгованості групи СКМ не включено заборгованість ПАТ «ПУМБ») у розмірі 0,01 відсотка від суми зареєстрованого статутного капіталу банку, що становить один мільйон сімсот двадцять дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч гривень шістдесят копійок (17 229 576,00 грн. * 0,01% = 1 722 957,6 грн.).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 14, 15 Закону України «Про Національний банк України», ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також ряду приписів Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Правління НБ України від 15.08.2001 року №703/5894, Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБ України від 17.08.2012 року №346, прийшов до висновку, що оскаржуване рішення №122 прийнято Відповідачем у межах повноважень та в строки, передбачені чинним законодавством, з урахуванням принципу пропорційності та адекватності вчиненим порушенням.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон) зазначений Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Приписи ст. 2 Закону визначають, що інспекційна перевірка банку - форма здійснення банківського нагляду уповноваженими Національним банком України особами безпосередньо у банку.

Згідно ст. 71 Закону кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами.

Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік. Про проведення планової перевірки Національний банк України зобов'язаний повідомити банк не пізніше, ніж за 10 днів до його початку.

Банки зобов'язані забезпечити уповноваженим Національним банком України особам умови для проведення інспекційної перевірки та вільний доступ у робочий час до всіх приміщень банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема, накладення штрафів на: банк відповідно до положень, затверджених Правлінням Національного банку України, але у розмірі не більш як 1 відсоток суми зареєстрованого статутного капіталу; банк та/або керівника банку за невиконання вимог куратора банку у розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Частиною 2 статті 74 Закону передбачено, що порядок застосування заходів впливу (санкцій), передбачених законом, а також розмір фінансових санкцій, що застосовуються до банків та інших юридичних осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, встановлюються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Наведене вище дає підстави для однозначного висновку про наявність у НБ України повноважень проводити інспекційні перевірки діяльності банків та за їх наслідками застосовувати заходи впливу до банків.

Оцінюючи доводи Апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції щодо накладення на Позивача штрафу не уповноваженою особою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління НБ України від 17.08.2012 року № 346 (далі - Положення №346) розроблено відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон про банки), законодавства України про господарські товариства, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк) та визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, а також у разі застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі в банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи.

Відповідно до абз. 2 п. 3.1 Положення №346 передбачено, що Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, їх відокремленими підрозділами, філіями іноземних банків, банківськими групами, відповідальними особами банківських груп, іншими учасниками банківських груп чи іншими особами, які є об'єктом перевірки Національного банку згідно із Законом про банки (далі - банки), банківського законодавства або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або в разі застосування іноземних санкцій на підставі результатів (матеріалів), зокрема, інспекційних перевірок діяльності банків.

Приписи п. 3.3 вказаного Положення визначають, що рішення про застосування заходу впливу до банку приймає Правління Національного банку, Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем (далі - Комісія Національного банку), Комісія з питань нагляду та регулювання діяльності банків при територіальному управлінні Національного банку (далі - Комісія Національного банку при територіальному управлінні) або уповноважена посадова особа Національного банку відповідно до цього Положення.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, наведені норми узгоджуються з положеннями абз. 19 п. 1 ст. 15 Закону України «Про Національний банк України», відповідно до яких Правління Національного банку приймає рішення про застосування заходів впливу (санкцій) до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком України відповідно до законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Правління Національного банку України має право делегувати уповноваженому органу (посадовій особі) Національного банку України повноваження щодо застосування до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком України відповідно до зазначених законів, окремих заходів впливу (санкцій) у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив про необґрунтованість посилання Позивача на прийняття рішення №122 неуповноваженою особою, оскільки, як вбачається зі змісту наведених норм, таке право Комісії Національного банку прямо передбачено Положенням №346.

Твердження Апелянта на неможливість застосування приписів Закону України «Про Національний банк України» та Положення №346 в редакції, що діяла після 07.02.2015 року, колегією суддів оцінюється критично, оскільки оскаржуване рішення №122 прийнято 19.03.2015 року з дотриманням процедури, встановленої саме на момент його ухвалення.

Відповідно до п. 3.2 Положення №346 заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені.

Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням: характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) щодо порушення банками вимог, установлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон про систему гарантування), результатів перевірки банків Фондом гарантування.

Згідно п. 9 розділу ІІ Положення №346 Національний банк має право накладати штрафи на банки, філії іноземних банків, власників істотної участі в банку - юридичних осіб, відповідальних осіб банківських груп, інших учасників банківських груп. Штраф за порушення в діяльності відокремленого підрозділу банку накладається безпосередньо на банк - юридичну особу.

Національний банк накладає штрафи в разі допущення, зокрема, таких порушень: порушення вимог нормативно-правового акта Національного банку, що регулює порядок заповнення та подання статистичної звітності Національному банку, а саме: за неподання/несвоєчасне подання статистичної звітності (крім звітності з питань фінансового моніторингу) або подання недостовірної статистичної звітності (крім звітності з питань фінансового моніторингу); порушення інших вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Абзацом 5 пункту 9.5 розділу ІІ Положення №346 передбачено, що штраф за порушення нормативно-правового акта Національного банку, що призвели до подання до Національного банку форми статистичної звітності (крім звітності про валютні операції), у якій виявлено випадки перекручення даних, накладається на банк у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але не більше одного відсотка від суми зареєстрованого статутного капіталу банку.

Відповідно до п. 9.18 розділу ІІ Положення №346 штраф за невиконання (неналежне виконання) банком інших вимог нормативно-правових актів Національного банку накладається на банк за кожне порушення в розмірі 0,01 відсотка від суми зареєстрованого статутного капіталу банку.

Пунктом 9.25 розділу ІІ Положення №346 передбачено, що Національний банк може не накладати штраф у таких випадках:

а) якщо застосування штрафів не вплинуло на усунення банком порушень економічних нормативів та якщо такі порушення відбуваються систематично, а саме:

економічні нормативи, що розраховуються за середньозваженою величиною за місяць або щодекадно, порушуються протягом чотирьох місяців поспіль або шість разів протягом календарного року;

економічні нормативи, які розраховуються щоденно, порушуються щодня протягом місяця або через певний проміжок часу протягом чотирьох місяців;

б) якщо стягнення суми штрафу спричинить суттєве погіршення фінансового стану банку - неспроможність банку своєчасно виконувати зобов'язання перед своїми клієнтами або загрозу інтересам вкладників і кредиторів;

в) за третє та подальші порушення в поточному році порядку, строків і технології виконання банківських операцій, установлених нормативно-правовими актами Національного банку щодо одного виду банківської операції;

г) якщо накладання штрафів не вплинуло на усунення банком порушення ліміту загальної довгої валютної позиції банку (Л13-1)/ліміту загальної короткої валютної позиції банку (Л13-2) та якщо ліміт загальної довгої валютної позиції банку (Л13-1)/ліміт загальної короткої валютної позиції банку (Л13-2) у разі встановлення щоденного контролю за дотриманням банком значення відповідного ліміту порушується щодня протягом місяця або через певний проміжок часу протягом чотирьох місяців.

Національний банк не застосовує до банку, віднесеного до категорії проблемних, заходу впливу у вигляді накладення штрафу за порушення економічних нормативів та/або лімітів загальної (довгої, короткої) валютної позиції, та/або порядку формування та зберігання обов'язкових резервів.

З метою забезпечення виправлення ситуації або запобігання подальшим порушенням чи подальшій втраті банком своїх активів Національний банк застосовує інші адекватні заходи впливу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що, накладаючи штраф у відповідності до приписів Положення №346, Національний банк діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому посилання АТ «Ощадбанк» на порушення Відповідачем принципів пропорційності та адекватності застосованого стягнення колегією суддів оцінюється критично, оскільки жоден із наведених у розділі ІІ Положення №346 заходів впливу окрім накладення штрафу не містить приписів щодо можливості його застосування за порушення вимог нормативно-правового акта НБ України, що призвели до подання до Національного банку форми статистичної звітності, в якій виявлено випадки перекручення даних. Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, визначення адекватності застосовуваного заходу впливу належить до виключної компетенції уповноваженого на накладення штрафу органу, втручатися в яку суд не вправі.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про відсутність з його боку порушень чинного законодавства, а відтак неврахування судом першої інстанції безпідставності притягнення АТ «Ощадбанк» до відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо застосування штрафу за внесення неправильної інформації щодо дати договору у статистичну звітність за формою №613 судом апеляційної інстанції враховується таке.

Як вбачається зі змісту звіту про концентрацію ризиків за активними операціями банку з контрагентами та інсайдерами на 01.05.2014 року (т. 1 а.с. 45), Позивачем зазначено датою укладення договору з Міненерговугілля №743/31/2 08.11.2013 року, у той час як датою укладення даного кредитного договору є 16.10.2013 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія правочину (т. 1 а.с. 50-66).

Твердження Апелянта про неврахування Відповідачем того, що станом на 01.07.2014 року у звітності АТ «Ощадбанк» було відображено вірну дату договору №743/31/2, судовою колегією оцінюється критично, оскільки факт вчинення порушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, на спростування яких Позивачем жодних належних і допустимих доказів не надано.

Щодо застосування штрафу за внесення неправильної інформації про найбільших учасників контрагентів у статистичну звітність за формою №614 судом враховується наступне.

Як вбачається зі змісту наданого Відповідачем звіту про найбільших (прямих та опосередкованих) учасників контрагентів банку на 01.05.2014 року (т. 1 а.с. 67), АТ «Ощадбанк» по контрагенту ТОВ «ВІДІ Автосіті» зазначено, що опосередкованим учасником вказаного товариства є ОСОБА_2 з частково у статутному капіталі 95%, що відповідає, по-перше, відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, по-друге, даними статуту ТОВ «ВІДІ Автосіті Кільцева».

При цьому судова колегія погоджується з доводами Апелянта про те, що відповідно до ч. 5 ст. 89 ЦК України зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

Відтак, накладення на Позивача штрафу за подання неправильної інформації про найбільших учасників контрагентів у статистичну звітність за формою №614 є безпідставним.

Щодо застосування штрафу за внесення інформації, яке не відповідає реальній дійсності у статистичну звітність за формою №631, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту пункту 3 оскаржуваного рішення №122 вбачається, що у статистичній звітності за формою №631 за станом на 01.05.2014 року зазначено інформацію, яка не відповідала реальній дійсності, а саме неправильно відображені суми зобов'язань щодо процентних витрат за операціями репо з Національним банком України за строками до погашення у періоді «від 32 до 92 днів» (код показника S240-6), тоді як процентні витрати погашаються одночасно із зворотнім продажем Державних облігацій України.

Зі змісту звіту про структуру активів та пасивів за строками на 01.05.2014 року (т. 1 а.с. 100-109) вбачається, що не заперечується Апелянтом, на звітну дату строки до погашення були менші ніж 32 дні, оскільки угоди укладені строком на 3 місяці - договори від 07.02.2014 року №38-2/21, від 12.02.2014 року №38-2/25, від 13.02.2014 року №38-2/33, від 13.02.2014 року №38-2/36, від 21.02.2014 року №38-2/43, від 21.02.2014 року №38-2/44, від 25.02.2014 року №38-2/54, від 25.02.2014 року №38-2/55, від 26.02.2014 року №38-2/56, від 26.02.2014 року №38-2/57 зі строком погашення відповідно 07.05.2014 року, 12.05.2014 року, 13.05.2014 року, 14.05.2014 року, 19.05.2014 року, 20.05.2014 року, 21.05.2014 року, 22.05.2014 року, 26.05.2014 року, 27.05.2014 року.

Твердження ж Апелянта про неврахування Відповідачем того, що станом на 01.07.2014 року у звітності АТ «Ощадбанк» було здійснено зворотній продаж усіх Державних облігацій України за всіма договорами судовою колегією оцінюється критично, оскільки факт вчинення порушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а також не заперечується Позивачем.

Відповідно до абз. 5 п. 9.5 розділу ІІ Положення №346 штраф за порушення нормативно-правового акта Національного банку, що призвели до подання до Національного банку форми статистичної звітності (крім звітності про валютні операції), у якій виявлено випадки перекручення даних, накладається на банк у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але не більше одного відсотка від суми зареєстрованого статутного капіталу банку.

Отже, враховуючи встановлену вище обґрунтованість твердження НБ України про: неправильне зазначення Позивачем у статистичній звітності за формою №613 за станом на 01.05.2014 року інформації щодо дати договору; зазначення у статистичній звітності за формою №631 за станом на 01.05.2014 року інформації, яка не відповідала реальній дійсності, колегія суддів приходить до висновку про наявність у Відповідача підстав для застосування до АТ «Ощадбанк» штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне з вказаних порушень.

Щодо застосування штрафу за внесення неправильної інформації у файлі №42 «Дані максимального ризику на одного контрагента» та як наслідок у статистичній звітності за формою №611, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції у розмірі 1 722 957,60 грн. застосовані Відповідачем за порушення АТ «Ощадбанк» пп. «б» п. 1.8 глави 1 розділу VI та п. 2.2 глави 3 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року №368, в частині невключення під час розрахунку нормативу Н7 кредитної заборгованості ПАТ «ПУМБ» до загальної заборгованості групи пов'язаних контрагентів групи СКМ.

Так, відповідно до пп. «б» п. 1.8 глави 1 розділу VI та Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року №368 (далі - Інструкція №368) під час розрахунку нормативів кредитного ризику два або більше контрагенти уважаються одним контрагентом (групою пов'язаних контрагентів) і такими, що несуть спільний економічний ризик, за наявності хоча б однієї з таких умов: два або більше контрагенти мають хоча б одного спільного власника істотної участі (незалежно від того, чи він є також клієнтом банку).

Згідно п. 2.1 глави 2 розділу VI Інструкції №368 норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента встановлюється з метою обмеження кредитного ризику, що виникає внаслідок невиконання окремими контрагентами своїх зобов'язань.

Так, приписи п. 2.2 глави 2 розділу VI Інструкції №368 визначають, що норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента визначається як співвідношення суми всіх вимог банку до контрагента або групи пов'язаних контрагентів та всіх фінансових зобов'язань, наданих банком щодо контрагента або групи пов'язаних контрагентів, до регулятивного капіталу банку, невідкоригованого на суму перевищення нормативів Н7 та Н9.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході перевірки встановлено, що до розрахунку нормативу Н7 до групи СКМ не включено ПАТ «ПУМБ», як наслідок, до загальної суми вимог АТ «Ощадбанк» до групи СКМ не включено кредитну заборгованість ПАТ «ПУМБ» (114 015,8 тис. грн.), а також дебіторську заборгованість окремих членів групи на загальну суму 366,6 тис. грн.. Відтак, на думку НБ України, норматив Н7 на 01.05.2014 року порушено, оскільки його значення, за розрахунками Відповідача, становить 3 711 815,1 тис грн. або 21,34 % відкоригованого РК при нормі не більше 20%, а за даними Позивача - 3 597 432,7 тис. грн., що складає 18,86 %.

При цьому в оскаржуваному рішенні №122 вказано, що значення нормативу Н7 (з урахуванням виправлення виявлених помилок) мало становити за станом на 01.05.2014 року - 19,46% регулятивного капіталу, у той час як за даними АТ «Ощадбанк» таке значення складає 18,86%.

Відповідно до Пояснень щодо заповнення форми № 611 Звіт про дотримання економічних нормативів та лімітів відкритої валютної позиції Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 року №124, - колонка 9 - норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7).

Розрахунок нормативу максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7) здійснюється за даними файлів 42 та С5.

У колонці зазначається максимальне значення показника з усіх розрахованих.

Відповідно до пп. «б» п. 2.5 глави 2 розділу VI Інструкції №368 банк, який дотримується нормативів капіталу, може проводити кредитні операції та здійснювати вкладення в боргові цінні папери в обсягах, що перевищують установлений норматив максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7), та виключати із загального обсягу кредитного ризику суму забезпечення (але не більше ніж основна сума боргу за окремою операцією) у разі грошового покриття кредиту/вкладень у боргові цінні папери у вигляді застави ощадних/депозитних сертифікатів, що випущені банком-кредитором, або майнових прав на грошові кошти контрагента/майнового поручителя, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку в банку-кредиторі.

Таке грошове покриття має бути надано у валюті, що відповідає валюті наданого кредиту/вкладень в боргові цінні папери.

Договір про заставу майнових прав на грошові кошти (або договір про заставу ощадних/депозитних сертифікатів, що випущені банком-кредитором), який укладений з контрагентом/майновим поручителем, має передбачати умови щодо передавання цих коштів в управління банку на весь строк дії кредитного договору або розміщення боргових цінних паперів (без права дострокового вилучення) та право банку стягувати кошти з їх рахунків на погашення цього боргу в разі невиконання контрагентом/майновим поручителем зобов'язань перед банком.

Тобто, чинне законодавством надає право банку на проведення кредитних операцій в обсягах, що перевищують установлений норматив максимального кредитного ризику на одного контрагента (Н7) за умови укладення договору про заставку майнових прав на грошові кошти, щодо якого передбачені спеціальні умови.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту виписок (т. 2 а.с. 115-124) та не заперечується Позивачем, валютою кредиту в рамках генеральної угоди №К-12/99 від 30.04.1999 року був долар США в сумі 10 000 000,00, у той час як застава - зустрічне отримання депозиту в українській гривні в сумі 114 015 810,00. При цьому, як наголосив Апелянт, вказана угода овернайт вчинена протягом одного робочого дня - 30.04.2015 року по 05.05.2014 року. Однак, враховуючи вимоги п. 2.2 глави 3 розділу VI Інструкції №368, у звіті №611, складений станом на 01.05.2014 року, така заборгованість повинна бути відображена.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними посилання Апелянта на відсутність факту заборгованості ПАТ «ПУМБ» перед АТ «Ощадбанк» за станом на 01.05.2014 року, у зв'язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість висновків Національного банку України в цій частині.

Крім того, оцінюючи доводи Апелянта в частині спливу строку, протягом якого Позивача може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Абзацом 1 пункту 9.22 глави 9 розділу ІІ Положення №346 передбачено, що розрахунок суми штрафу здійснюється за кожним допущеним порушенням, зазначеним у цій главі, а накладення штрафу за це порушення здійснюється протягом шести місяців із дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня допущення порушення.

Зазначені норми повністю кореспондують приписам ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, відповідно до яких адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Затверджене постановою Правління НБ України від 17.07.2001 року № 276 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок (далі - Положення №276) регулює процес планування та проведення інспектування службою банківського нагляду та уповноваженими Національним банком України (далі - Національний банк) особами банків, філій іноземних банків та інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку.

Зі змісту п. 1.2 Положення №276 вбачається, що довідка про перевірку - документ довільної форми, що складається інспектором за результатами інспекційної перевірки окремих видів діяльності (операцій) об'єкта перевірки; звіт про інспектування - документ єдиної форми про результати проведеної інспекційної перевірки об'єкта перевірки, що формується керівником інспекційної групи з урахуванням довідок про перевірку окремих видів діяльності (операцій).

Відповідно до п. 3.7 Положення №276 довідка про перевірку окремого виду діяльності (операції) об'єкта перевірки складається інспектором і має бути передана керівникові інспекційної групи для формування звіту.

Довідка має містити висновки, виявлені порушення та їх вплив на діяльність установи, супровідну інформацію та рекомендації об'єкту перевірки.

Кожна довідка складається в двох примірниках та засвідчується підписом інспектора.

Перший примірник довідки передається керівникові банку, його відокремленого підрозділу/філії іноземного банку або іншого об'єкта перевірки (далі - керівник об'єкта перевірки), про що робиться відповідна відмітка із зазначенням дати отримання довідки на другому примірнику довідки, який зберігається у керівника інспекційної групи. Відмітка засвідчується підписом керівника об'єкта перевірки.

Керівник об'єкта перевірки зобов'язаний не пізніше третього робочого дня з дати отримання довідки повернути підписаний ним примірник керівникові інспекційної групи в обмін на другий примірник довідки.

У разі наявності заперечень (зауважень) щодо фактів та висновків, викладених у довідці, керівник об'єкта перевірки повертає підписаний примірник довідки з позначкою «із запереченнями» з одночасним наданням письмових заперечень з поясненнями та документальним підтвердженням, які є невід'ємною частиною довідки.

У разі необхідності перевірки інформації, викладеної в запереченнях до довідки, строк інспекційної перевірки може бути продовжений на 15 робочих днів.

У разі неповернення керівником об'єкта перевірки в установлений строк підписаного першого примірника довідки, наданого для ознайомлення та підписання, або відмови в його підписанні, довідка вважається такою, що до неї немає заперечень з боку об'єкта перевірки. У цьому разі керівник інспекційної групи використовує для подальшої роботи другий примірник довідки, який зберігається в Національному банку/територіальному управлінні.

Приписи п. 3.8 Положення №276 закріплюють, що керівник інспекційної групи за результатами інспекційної перевірки з урахуванням довідок про перевірку та іншої інформації складає звіт про інспектування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що довідка є засобом первинної фіксації отриманої у ходів перевірки інформації, зокрема, щодо порушень об'єктом перевірки вимог чинного законодавства. При цьому норми Положення №276 передбачають право банку висловлювати заперечення з приводу закріпленої у таких довідках інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту звіту про інспекційну перевірку та рішення №122, випадки порушення Позивачем вимог чинного законодавства зафіксовані в довідках від 09.07.2014 року №107 «Якість кредитного портфеля. Кредитний ризик» та від 11.07.2014 року №116 «Ризик ліквідності. Управління активами та пасивами».

Наведене дає підстави для висновку, що вперше факти допущення порушень вимог чинного законодавства, які в подальшому стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення №122, посадовими особами НБ України були виявлені 09.07.2014 року та 11.07.2014 року відповідно.

Разом з тим, рішення №122, яким до Позивача були застосовані заходи реагування, прийнято Відповідачем 19.03.2015 року, тобто більш ніж через 8 місяців після виявлення суб'єктом владних повноважень порушення, що не відповідає встановленим вимогам ГК України та Положення №346.

При цьому судом апеляційної інстанції критично оцінюється висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про необхідність обрахунку початку перебігу строку для накладення санкцій на Позивача від дати складення звіту про інспектування АТ «Ощадбанк» 13.11.2014 року, оскільки, як було зазначено вище та вбачається зі змісту Положення №276, звіт про інспектування складається з урахуванням довідок про перевірки, які, у свою чергу і є первинним документом фіксації та виявлення правопорушення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що адміністративно-господарські санкції, застосовані Національним банком України до АТ «Ощадбанк» рішенням від 19.03.2015 року №122 є такими, що накладені після спливу шестимісячного строку притягнення банку до відповідальності, у зв'язку з чим оскаржуване рішення №122 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо правомірності винесення Відповідачем оскаржуваного рішення, а тому вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про правомірність рішення №122 про накладення штрафу на АТ «Ощадбанк» допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України «Про накладення штрафу на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» за порушення вимог нормативно-правових актів Національного банку України» від 19 березня 2015 року №122.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.