Справа № 2а-48/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року справа № 2а-48/11/1370

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

13 год. 12 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

в с т а н о в и в :

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова (далі - ДПІ у Шевченківському районі м.Львова) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 37920грн.

Ухвалою від 10.05.2011р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Львівський ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області).

Ухвалою від 02.07.2015р. суд допустив заміну позивача у справі ДПІ у Шевченківському районі м.Львова його правонаступником - ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також невжиттям відповідачем заходів щодо погашення вказаного податку.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому проти позову заперечує. Свої заперечення обґрунтовує тим, що він не здійснював державної реєстрації транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, а 18.12.2009р. - транспортного засобу марки Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, а тому, немає підстав для сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за першу реєстрацію вказаного транспортного засобу. Відповідач зазначає, що в заявах про реєстрацію вказаних транспортних засобів замість нього виконанні іншою особою, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, проведеної в межах кримінального провадження. Крім того, відповідач вказує, що не володіє паспортом громадянина України для виїзду за кордон, а тому не міг придбати вказані транспортні засоби у ФРН та особисто укласти договори купівлі-продажу автомобілів.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач додатково пояснив, що не здійснював державної реєстрації транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, а 18.12.2009р. - транспортного засобу марки Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, а тому, немає підстав для сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за першу реєстрацію вказаних транспортних засобів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення судового засідання. Проте, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що 11.12.2009р. Львівським ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я відповідача здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, а 18.12.2009р. - транспортного засобу марки Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, що підтверджується листом Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 31.08.2010р. №9/2074.

З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні державної реєстрації транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 не сплачено податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на суму 37920грн., що підтверджується довідками ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 24.11.2010р. №28081/17-0101, від 26.11.2010р. №28442/19020, від 26.11.2010р. №28441/19020.

Відповідно до розрахунків ДПІ у Шевченківському районі м.Львова сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, яка підлягала сплаті відповідачем при першій реєстрації транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, а 18.12.2009р. - транспортного засобу марки Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 становить 37920грн.

З огляду на наведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 37920грн., що є заборгованістю з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки та відповідальність платників визначається Законом України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Пункт 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ встановлює обов'язок платника податків і зборів сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, обов'язок фізичної особи щодо сплати податків і зборів припиняється із сплатою податку і збору або його скасуванням, а також у разі смерті платника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів належить до загальнодержавних податків.

Податок з власників транспортних засобів, самохідних машин і механізмів, порядок його обчислення і сплати встановлюються Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ (надалі Закон від 11.12.1991 року №1963-ХІІ).

Стаття 1 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ (чинного на спірний період) передбачає, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно з положенням ст. 5 Закону від 11.12.1991 року № 1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Частиною 1 ст. 7 Закону від 11.12.1991 року №1963-ХІІ передбачено, що у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова у справі №1-233/11 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України, встановлено, що впродовж січня 2009 року - березня 2010 року у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів, зокрема на ОСОБА_2 транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2.

Листом Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 15.07.2015р. №16/14-8900 повідомлено, що в матеріалах кримінального провадження №0001639 від 28.05.2013р. (кримінальна справа №181-0062) наявна постанова від 13.07.2015р. про визнання ОСОБА_2 потерпілим.

Згідно з висновком почеркознавчої експертизи №6/210 від 07.04.2014р., проведеної експертом НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області в межах кримінального провадження №0001639 від 28.05.2013р., підписи від імені ОСОБА_2 в заявах №9179 від 15.10.2009р., №8470 від 15.12.2009р., №9899 від 20.10.2009р. вчинені не ОСОБА_2, а іншою особою.

Позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, як і не доведено правомірності стягнення з неї суми податку з власників транспортних засобів.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

З врахуванням того, що позивачем не подано належних доказів здійснення ОСОБА_2 першої державної реєстрації транспортних засобів марки Volkswagen T4, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та Volkswagen T4, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, суд вважає, що відповідач не може бути визнаний платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, оскільки він не здійснював первинної реєстрації вказаних транспортних засобів. А відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за державну реєстрацію вказаних автомобілів у сумі 37920грн.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 23.07.2015р.

Суддя А.Г. Гулик