Справа № 826/4380/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4380/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Азот» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № , № від 03 березня 2015 року (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 22 вересня 2014 року по 04 лютого 2015 року посадовими особами відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ «Азот» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлено актом № 162/28-10-40-30-00203826 від 11 лютого 2015 року.

Згідно з висновками акту перевірки, встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства: пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. 150.1 ст. 150, п. 152.1 ст. 152, пп. 153.2.2, пп. 153.2.3 п. 153.2 ст. 153 ПК України, у результаті чого ПАТ «Азот» встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 2 368 641 746,00 грн.; пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.7.3 п. 170.7 ст. 170, п. 171.2 ст. 171, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, у результаті чого встановлено заниження грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 11 200,00 грн.; п. 103.9 ст. 103 ПК України, відповідно до якого особа, яка виплачує доходи нерезиденту, зобов'язана подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіти про виплачені доходи, за що відповідно до п. 120.1 ст. 120 розділу 2 ПК України передбачені штрафні санкції; п. 200.6, п. 200.7 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у сумі 26 080 573,00 грн.; ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині порушення термінів здійснення поставок по імпорту, за що відповідно до статті 4 зазначеного Закону передбачено нарахування пені; ст. 5 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині неперерахування до Державного бюджету України позитивної курсової різниці в розмірі 834,68 грн.

03 березня 2015 року на підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 340,00 грн., з яких 340,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція; № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем: перерахування позитивної курсової різниці у розмірі 834,68 грн.; № , яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 26 080 573,00 грн.; № , яким позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 26 080 573,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Азот» зареєстровано в якості юридичної особи 12 листопада 1993 року, що підтверджується копією Довідки АА № 457140 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; взято на облік в органах державної податкової служби 19 серпня 1993 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків № 297 від 16 січня 2014 року.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 березня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 340,00 грн., з яких 340,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, ПАТ «Азот» у періоді, який перевірявся, здійснював виплату доходу на користь наступних нерезидентів з джерелом їх походження з України: «CKD ELEKTROTECHNICA, A.S.» (Чеська Республіка), оплата в 2013 році інжинірингу в сумі 3 400,00 євро (36 799,20 грн.); «JOHNSON MATTHEY PLC PMPD - NOBLE METALS» (Великобританія), оплата в 2013 році фрахту та інжинірингу в сумі 22 904,00 євро (183 071,67 грн.); «FRANTISEK MOSER-CHIME» (Чеська Республіка), оплата в 2012 році інжинірингу в сумі 48 000,00 євро (495 080,02 грн.); «LIBRAWERK MASCHINERFABWC GMBH» (Німеччина), оплата в 2012 році інжинірингу в сумі 10 250,00 євро (106 785,28 грн.); «NF TRADING AG» (Швейцарія), оплата в 2012 році фрахту в сумі 123,62 дол. США (988,09 грн.); ОАО «Минудобрения» (Росія), оплата в 2012 році фрахту в сумі 142 248,00 дол. США (1 136 419,27 грн.); ЗАО «БАРРЕНС» (Росія), оплата в 2012 році інжинірингу в сумі 860 895,00 рос. руб. (207 052,17 грн.); ОАО «НИИК» (Росія), оплата в 2012 році інжинірингу в сумі 88 050,00 євро (933 639,41 грн.); «Центр оптимальных технологий» (Росія), оплата в 2013 році інжинірингу в сумі 96 000,00 дол. США (767 328,00 грн.).

За змістом пп. «г» п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема, фрахт та доходи від інжинірингу.

Згідно з п. 103.9 ст. 103 ПК України, особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Водночас, згідно з п. 3.2 ст. 3 ПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, із урядами Чеської Республіки, Сполученого Королівства Великобританії, Швейцарською Федеральною Радою Урядом України підписані Конвенції про уникнення подвійного оподаткування, а із Федеративною Республікою Німеччина та Урядом Російської Федерації Уряд України підписав Угоди про уникнення подвійного оподаткування, за змістом яких прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Договірній Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво.

За змістом п.п. 103.1, 103.2, 103.4 ст. 103 ПК України, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Як зазначено в акті перевірки, враховуючи наявність довідок про підтвердження вказаними вище нерезидентами статусу податкових резидентів країн, з якими укладено міжнародні договори, ПАТ «Азот» не утримувався податок з виплачених на користь нерезидентів доходів з джерелом їх походження з України.

Таким чином, відповідач не заперечував того, що ПАТ «Азот» звільнений від обов'язку утримувати податок з доходів, виплачених вищенаведеним нерезидентам.

Зважаючи на наявність довідок про підтвердження вказаними вище нерезидентами статусу податкових резидентів країн, з якими укладено міжнародні договори, а також про оподаткування отриманих нерезидентами доходів у їх країнах, колегія суддів вважає за необхідне погодитися з судом першої інстанції про відсутність у позивача обов'язку оподатковувати доходи нерезидентів, отримані останніми із джерелом їх походження з України, та подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2015 року у справі № К/9991/87784/11, від 24 березня 2014 року у справі № К/800/52155/13.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 03 березня 2015 року є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 березня 2015 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем: перерахування позитивної курсової різниці у розмірі 834,68 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено те, що ПАТ «Азот» придбавало іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку для виконання зобов'язань перед нерезидентами, копії яких наявні в матеріалах справи, яка частково в подальшому поверталась на адресу підприємства та яка уповноваженими банками у встановлені терміни була продана на міжбанківському валютному ринку.

Як зазначив відповідач, у результаті здійснення вказаних операцій виникла позитивна курсова різниця у розмірі 834,68 грн. за контрактами: № 643М-411 від 10 липня 2013 року, укладеним між ПАТ «Азот» та «VDV Europen Technologies GmbH» (Німеччина), сума позитивної курсової різниці - 661,05 грн.; № RF/RR/56-13 від 25 лютого 2013 року, укладеним між ПАТ «Азот» та ОАО «Единая Торговая Компания» (Росія), сума позитивної курсової різниці - 173,63 грн.

На думку відповідача, курсова різниця, що виникла внаслідок таких операцій, мала бути перерахована ПАТ «Азот» до державного бюджету.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Національний банк України має право встановлювати строк, протягом якого куплена резидентом на міжбанківському валютному ринку України іноземна валюта для забезпечення виконання зобов'язань перед нерезидентом має бути використана за призначенням, і порядок її продажу в разі недотримання резидентом цього строку.

Згідно з п. 7 розділу 3 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 281 від 10 серпня 2005 оку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суб'єкт ринку зобов'язаний продати без доручення клієнта-резидента не пізніше ніж на наступний робочий день після дня зарахування на розподільчий рахунок повернені на адресу резидента у зв'язку з тим, що взаємні зобов'язання частково або повністю не виконані, кошти в іноземній валюті, які були куплені та перераховані на користь нерезидента. Позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щокварталу перераховується до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.

За змістом п. 4 розділу І вказаного Положення, суб'єкти ринку - уповноважені банки, уповноважені фінансові установи.

Колегія суддів зазначає, що перерахування позитивної курсової різниці на користь державного бюджету України належить до компетенції суб'єктів ринків, якими є уповноважені банки та уповноважені фінансові установи. Водночас, обов'язок підприємства-резидента здійснювати перерахування до бюджету зазначеної курсової різниці жодною нормою законодавства не передбачено, відповідно, відповідальності за таке неперерахування курсової різниці від продажу іноземної валюти чинним законодавством також не передбачено, що взагалі виключає можливість застосування до позивача будь-яких санкцій.

Також, враховуючи ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», якою, зокрема, передбачено нарахування пені за порушення резидентами строків, визначених ст.ст. 1, 2 Закону, або встановлених Національним банком України, загальний розмір якого не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару), позитивна курсова різниця не є податковим зобов'язанням, штрафною санкцією або пенею.

Отже, необґрунтованими є доводи відповідача на те, що позитивна курсова різниця має бути перерахована до бюджету по коду бюджетної класифікації 21081000 «Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сума позитивної курсової різниці в розмірі 834,68 грн. не є зобов'язанням платника податків у розумінні глави 4 Податкового кодексу України, та, відповідно, не може бути заявлена до стягнення податковим органом на підставі пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону, у разі порушення резидентами строків, установлених Національним банком України відповідно до статті 3 цього Закону, придбана валюта продається уповноваженими банками протягом 5 робочих днів на міжбанківському валютному ринку України. При цьому позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щоквартально направляється до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.

Таким чином, вимоги податкового органу щодо перерахування до державного бюджету грошових коштів у розмірі позитивної курсової різниці внаслідок порушення позивачем ст. 5 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті», є необґрунтованими, оскільки позивач не є суб'єктом ринку в розумінні п. 7 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, у якого виникає обов'язок перерахування позитивної курсової різниці до державного бюджету України, що узгоджується, також, із положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» щодо продажу валюти виключно уповноваженим банком.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2014 року у справі № К/800/6191/14.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 03 березня 2015 року є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 березня 2015 року: № , яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 26 080 573,00 грн.; № , яким позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 26 080 573,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Азот» подало до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за травень, червень та липень 2013 року, згідно з якими в рядку 23.2 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів» за три періоди відображено суми бюджетного відшкодування на загальну суму 26 080 573,00 грн.

Позивачем виявлено помилку заповнення вказаних податкових декларацій з податку на прибуток, а саме: сума 26 080 573,00 грн. помилково відображена в рядку 23.2 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів» замість рядка 23.1 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку».

Тому, ПАТ «Азот» у серпні 2013 року подало до контролюючого органу уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за періоди травень, червень та липень 2013 року, в яких сума 26 080 573,00 грн. відображена у рядку 23.1 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку», та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідач дійшов до висновку, що ПАТ «Азот» не здійснив виправлення помилки, а фактично змінив напрям бюджетного відшкодування, що не надає йому право на подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.п. 1, 3 розділу 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1492 від 25 листопада 2011 року (у редакції наказу Міністерства фінансів України № 1342 від 17 грудня 2012 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку чи декларації, до якої включені уточнені показники, повинні бути подані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.

Згідно з пп. 4.6.5 п. 4.6 розділу 5 вказаного Порядку, платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації 0110 за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації 0110.

При цьому платники податку, які мають право на отримання бюджетного відшкодування та прийняли рішення про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку (заповнено рядок 23.1 декларації 0110), подають до декларації 0110 (Д4) (додаток 4).

Згідно з п. 1 розділу 6 вказаного Порядку, у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, який виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.

За змістом розділу 9 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість передбачено, що податкові декларації приймаються без попередньої перевірки зазначених у них показників.

Зареєстровані в органі державної податкової служби декларації підлягають камеральній перевірці.

У разі якщо за результатами перевірки не встановлено порушень, робиться відповідний запис у розділі IV декларації.

У разі якщо за результатами перевірки встановлено порушення, складається Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за періоди травень, червень та липень 2013 року прийняті контролюючими органами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій № 2 про доставлення податкової звітності до районного рівня.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п. 200.6 ст. 200 ПК України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Азот» подало до контролюючого органу заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за травень, червень, липень 2013 року у розмірі 26 080 573,00 грн. у відповідності до наведених законодавчих норм.

Також, відповідач не заперечує право ПАТ «Азот» на бюджетне відшкодування, оскільки сума бюджетного відшкодування у розмірі 26 080 573,00 грн. вже виплачена на розрахунковий рахунок ПАТ «Азот», що підтверджується копією банківської виписки.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення № та № від 03 березня 2015 року є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено податкові повідомлення-рішення № , № , № , № від 03 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі № К/9991/12143/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Азот» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.