Справа № 2а-5366/12/1070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/800/10466/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Український кольоровий прокат" (далі - Товариство)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013

у справі № 2а-5366/12/1070

за позовом Товариства

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Інспекції від 06.07.2012 № 000142202 та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2012 позов задоволено з посиланням на те, що реальність виконання господарських операцій з поставки рекламних послуг позивачеві у рамках правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Т енд Т Укр» (далі - ТОВ «Т енд Т Укр») підтверджується документально.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено з тих мотивів, що дійсний рух активів у процесі виконання операцій із заявленим контрагентом документально не підтверджується.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва зі справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог, виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Т енд Т Укр» за лютий, березень, травень та серпень 2011 року.

Результати цієї перевірки відображені Інспекцією в акті від 19.06.2012 № 378/22-2/32669001, в якому викладено висновок податкового органу про протиправне формування платником у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання у названого контрагента рекламних послуг, фактична поставка яких не підтверджується документально.

Вказаний висновок слугував підставою для прийняття Інспекцією податкового повідомлення-рішення від 06.07.2012 № 000142202 про збільшення платникові грошового зобов'язання з ПДВ на 97505 грн. за основним платежем та на 12556 грн. за штрафними санкціями, а також податкового повідомлення-рішення від 06.07.2012 № , за яким платникові нараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 200 043 грн. із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

До 01.04.2011 порядок формування валових витрат був врегульований статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 названого Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону заборонено відносити до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 Податкового кодексу України, витрати на рекламу належать до категорії витрат на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункту «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10).

В силу вимог пункту 138.2 цієї ж статті Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що умовою визнання витрат платника у податковому обліку є факт їх понесення у межах господарської діяльності платника та підтвердженість таких витрат необхідними документами первинного обліку.

Для аналізу сформованих платником даних податкового обліку реальність операції визначається не лише фактичною наявністю та рухом товарів (робіт, послуг), але й реальністю виконання поставки саме задекларованим контрагентом, тобто наявністю прямого зв'язку з конкретним, заявленим постачальником; наведене зумовлює обов'язок платника належним чином довести реальне виконання господарської операції конкретним платником.

Якщо при вирішенні податкового спору контролюючим органом представлено докази, зокрема, того, що насправді господарські операції контрагентом не здійснювалися, а схема взаємодії учасників господарської операції свідчить про їх недобросовісність, суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником документів вимогам податкового законодавства, а має оцінити усі докази у справі у сукупності та взаємозв'язку з ціллю виключення внутрішніх протиріч та суперечливостей між ними.

Керуючись наведеними правилами оподаткування з урахуванням доводів Інспекції, якими вона мотивує законність оспорюваних донарахувань, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про те, що подані платником первинні документи (договір на виготовлення рекламного ролика від 26.04.2010 № TDA-TDUKP-01-04.10-1, договір про надання рекламних послуг від 26.04.2010 №TDUKP-01-04.10, акти приймання-передачі, податкові накладні, ефірні довідки) не доводять факту поставки розглядуваних рекламних послуг позивачеві саме заявленим контрагентом - ТОВ «Т енд Т Укр».

Адже такі обставини у сукупності, як відсутність у цього постачальника основних фондів, транспортних засобів та працівників, необхідних для виготовлення та розміщення рекламних матеріалів, фіктивність правовідносин з придбання ТОВ «Т енд Т Укр» у приватного підприємства «Система» і у товариства з обмеженою відповідальністю «Макротренд» послуг (які в подальшому нібито були поставлені позивачеві), відсутність факту сплати податків до бюджету за наслідками виконання цих операцій та неподання позивачем доказів на оплату зазначених послуг цілком об'єктивно було розцінено апеляційним судом як свідчення номінального оформлення спірних операцій з метою одержання позивачем податкової вигоди.

У зв'язку з цим апеляційний суд цілком правомірно відмовив у задоволенні розглядуваних позовних вимог.

Норми матеріального права застосовані судом апеляційної інстанції правильно, вимоги процесуального законодавства дотримані.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Український кольоровий прокат" відхилити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 у справі № 2а-5366/12/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько