Справа № 808/2156/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року Справа № 808/2156/15
12:01 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Бойченко Ю.П., суддів: Садового І.В., Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А.

позивача: ОСОБА_1;

та представників:

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Пенсійного фонду України

2.Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України та ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, в якому позивач (з урахуванням уточненого адміністративного позову вх.№20838 від 18.05.2015) просить суд:

1. Визнати незаконними і скасувати:

- наказ Пенсійного фонду України № 124-о від 05.03.2015 року;

- наказ ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області № 19-о від 17.03.2015 року.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області.

3. Відшкодувати ОСОБА_1 матеріальні збитки в зв'язку з незаконним звільненням - заробітна плата, за рахунок Пенсійного фонду України за період з 18.03.2015 по день поновлення на посаді начальника ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 17.03.2015 ним отримано наказ Пенсійного фонду України від 05.03.2015 року № 124-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ОСОБА_4 ПФУ в Пологівському районі Запорізької області за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України. На підставі зазначеного наказу, ОСОБА_4 ПФУ в Пологівському районі Запорізької області 17.03.2015 винесено наказ №19-О про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о.

З вказаними наказами позивач незгоден, вважає, що висновки зазначені в наказі від 05.03.2015 №124-о є голослівними та нічим не підтвердженими. Свої функціональні обовязки він завжди виконував сумлінно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Завідувача юридичним сектором управління ОСОБА_5 звільнено за не виконання своїх посадових обов'язків. Відповідачем 1 не зазначено, які саме незаконні дії вчинив позивач при вирішенні питання звільнення ОСОБА_5 із займаної посади.

Бездіяльності в проведенні ремонтних робіт він не допускав, навпаки неодноразово інформував вищестоящі органи про необхідність проведення ремонтних робіт. Однак, в звязку з неодноразовим непогодженням кошторисних робіт, відсутністю підрядників, які б вчасно змогли виконати роботи та несприятливими погодними умовами, виконати ремонтні роботи у 2014 році було неможливо.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2014 по справі №808/2953/14 та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2014 №2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» задоволено, зазначений наказ скасовано. Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено неправомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Позивач вважає, що жодного факту, який би підтверджував невиконання ним обовязків як начальника ОСОБА_4 не існує.

Ухвалою суду від 21 травня 2015 року відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання у справі на 29 травня 2015 року.

Попереднє судове засідання зупинялось до 02 липня 2015 року

Судом оголошувалась перерва до 06.07.2015.

Ухвалою суду від 06 липня 2015 року закінчено підготовче провадження і призначено справу №808/2156/15 до судового розгляду на 10 липня 2015, у складі колегії з трьох суддів: головуючий суддя Бойченко Ю.П., судді: Садовий І.В., Семененко М.О., які визначені в порядку встановленому ст.15-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 10 липня 2015 року позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві та доповненнях до позову.

Представники відповідача проти заявлених позовних вимог заперечили в повному обсязі, зазначили, що при обранні такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення було взято до уваги такі проступки позивача, як незаконне звільнення завідувача юридичним сектором ОСОБА_4, завдання шкоди бюджету УПФУ в Пологівському районі шляхом використання службового становища (вирішення власних судових справ за рахунок коштів ОСОБА_4), нехтування обов'язком щодо приведення приміщення в належний стан, що могло спричинити зупинку роботи всього управління. Крім того, було прийнято до уваги, що позивач не пройшов щорічну оцінку як державний службовець (підтверджено ухвалою ДААС від 22.01.2015); за неналежне виконання своїх посадових обов'язків позивача атестовано за умови повторної переатестації (підтверджено ухвалою ДААС від 08.07.2014). Крім того, зазначає, що на момент винесення спірного наказу був чинним наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а тому дану обставину було враховано. Отже, тяжкість вчиненого проступку була вивчена та надана належна оцінка.

Також, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала суду пояснення щодо обставин, які послугували підставою для винесення спірного наказу щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, в тому числі дати переведення коштів для виконання ремонтних робіт та дати доведення цієї обставини безпосередньо до позивача.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 13 липня 2015 року.

У судовому засіданні 13.07.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, показання свідка, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» позивача звільнено з посади начальника ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

В обґрунтування підстав для застосування даного виду дисциплінарного стягнення Пенсійний фонд України, в спірному наказі від 05.03.2015 №124-о, посилається на наступні обставини:

1 Начальник ОСОБА_4 ОСОБА_1 звільнив завідувача юридичного сектору ОСОБА_4 ОСОБА_5 з займаної посади з грубими порушеннями.

2. ОСОБА_1 допустив бездіяльність у організації проведення ремонтних робіт будівлі ОСОБА_4, про аварійний стан якої він повідомляв листом 01.04.2014.

Також, у спірному наказі зазначено, що вищенаведене свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог ст.10 Закону України «Про державну службу» та тягне за собою застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Наказом головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 11.03.2014 №2-с ОСОБА_1 оголошено догану, яка до цього часу не знята. Пенсійний фонд України вважає, що порушення начальником ОСОБА_4 ОСОБА_1 своїх обов'язків носять систематичний характер та вчинені без поважних причин.

На підставі зазначеного наказу, ОСОБА_4 ПФУ в Пологівському районі Запорізької області 17.03.2015 прийнятно наказ №19-О про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о.

В п.2 наказу від 17.03.2015 №19-О зазначено: «Вважати ОСОБА_1 таким, що звільнений з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області 17 березня 2015 року».

Не погодившись з зазначеними наказами позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, зі змінами та доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

Таким чином, суд вважає за необхідне зробити аналіз обставин, викладених в наказі від 05.03.2015 №124-о, які послугували підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Щодо порушень, допущених при звільненні завідувача юридичним сектором УПФУ в Пологівському районі Запорізької області ОСОБА_5, суд звертає увагу на наступне.

Наказом начальника УПФУ в Пологівському районі ОСОБА_1 від 27.11.2014 №173-О звільнено завідувача юридичним сектором ОСОБА_5

Не погодившись з даним звільненням ОСОБА_5 звернувся з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року у справі №808/9633/14 адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Скасовано наказ ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області № 173-О від 27.11.2014 «Про звільнення з посади ОСОБА_5П.». Поновлено ОСОБА_5 на посаді завідувача юридичного сектору ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області з 27.11.2014. Стягнуто з ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.11.2014 по 03.04.2015. Постанова набрала законної сили 19 травня 2015 року.

Зі змісту наведеного судового рішення вбачається, що наказ щодо звільнення ОСОБА_5 було видано позивачем із порушенням процедури його прийняття, за відсутності систематичного порушення ОСОБА_5 своїх обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В даному випадку зазначеним судовим рішенням досліджені та встановлені обставини щодо неправомірності звільнення ОСОБА_5 з займаної посади. Постанова суду набрала законної сили, а отже неправомірність звільнення ОСОБА_5 не потребує доказування.

Щодо бездіяльності ОСОБА_1 при проведенні ремонту будівлі, в якій розміщується УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (в редакції чинній до дня офіційного опублікування постанови Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 до 03.02.2015 (п. 5 Постанови №28-2)) територіальні ОСОБА_4 ПФУ очолює начальник ОСОБА_4, який несе персональну відповідальність за організацію діяльності ОСОБА_4, на якого покладено обов'язки, зокрема: внесення начальнику головного управління Фонду для затвердження штатний розпис ОСОБА_4 та кошторис видатків на його утримання; у межах своєї компетенції, розпорядження коштами та майном ОСОБА_4. Штатний розпис та кошторис видатків на утримання ОСОБА_4 затверджуються начальником відповідного головного управління Фонду.

01.04.2014 року листом за №2406/01 ОСОБА_1 поінформував Головне управління ПФУ в Запорізькій області про аварійний стан приміщення ОСОБА_4 і необхідність приведення його до належного технічного стану.

02.04.2014 року працівники Головного управління ПФУ в Запорізькій області провели обстеження приміщення і визначили перелік першочергових ремонтних робіт у листі №2612/01 від 14.04.2014 року, яким встановлено термін опрацювання відповідних питань ОСОБА_4 і надання кошторису на виконання першочергових робіт. В поясненнях представники відповідача зазначили, що працівники Головного управління ПФУ в Запорізькій області не є фаховими експертами в галузі будівництва чи ремонтних робіт.

ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області №3253/01 від 25.04.2014 року за підписом першого заступника начальника ОСОБА_4 просив терміни надання пропозицій по ремонту перенести з 12.05.2014 на другу половину червня 2014 року з причини перебування начальника ОСОБА_4 у відпустці.

Листом №3071/01 від 05.05.2014 року Головне управління ПФУ в Запорізькій області погодило перенесення терміну надання пропозицій з 13.05.2014 на 01.06.2014 року.

30.05.2014 листом за N3840/01 на адресу Головного управління ПФУ в Запорізькій області надіслані пропозиції зі зведеним кошторисом на розгляд і погодження.

Листом від 18.06.2015 №4199/01 Головне управління ПФУ в Запорізькій області погодило виконання певних першочергових ремонтних робіт з проханням погодити з підрядною організацією виконання зазначених Головним управлінням ремонтних робіт та відповідний кошторис надати Головному управлінню до 30.06.2014 року.

Листом від 01.07.2014 №4312/01 ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області проінформувало Головне управління про проведену роботу щодо виконання листа від 18.06.2014 в частині пошуку підрядника для виконання ремонтних робіт.

Зокрема, зазначило, що отримані відповіді від двох підрядних будівельних організацій, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологівський Агробуд», в якій повідомлялось, що підприємство на теперішній час не працює і не має можливості виконати необхідні обсяги роботи, та від ФОП ОСОБА_7, в якій повідомлялося, що виконати вказані роботи не має можливості в звязку з відсутністю спеціального дозволу та повною загрузкою.

Також у вказаному листі УПФУ в Пологівському районі Запорізької області просило Головне управління надати допомогу відповідальними працівниками Головного управління, які ведуть безпосередньо в Головному управлінні питання проведення ремонтів, у виготовлені кошторисної документації і одночасно надати інформаційну допомогу ОСОБА_4 у пошуку підрядника.

Листом від 11.09.2014 за вих.№6229/08 Головне управління повідомило УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, що для проведення капітального ремонту будівлі йому виділяється 45 тис. грн. Копія зазначеного листа того ж дня в електронному вигляді надійшла до УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, про що свідчить вхідний штамп зазначеної установи.

З пояснень позивача судом встановлено, що оригінал вказаного листа надійшов до УПФУ в Пологівському районі Запорізької області поштою 04.11.2014 року, представники відповідачів не заперечили проти цього.

З пояснень осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено, що в період часу з 08.09.2014 по 24.09.2014 та з 14.10.2014 по 24.10.2014 ОСОБА_1 знаходився на лікарняному. Представники відповідачів цей факт не заперечують. Як зазначає позивач про виділення коштів він дізнався тільки 04.11.2014, проте суд критично відноситься до даного твердження з огляду на наступне.

Як зазначав сам позивач, під час знаходження на лікарняному він майже щодня відвідував робоче місце та займався організаційними питаннями, які безпосередньо віднесені до його повноважень.

З показань свідка судом встановлено, що про виділення додаткових коштів вона повідомляла тимчасово виконуючого обовязки начальника 11.09.2014, а ОСОБА_1 повідомила неофіційно, оскільки в цей час він перебував на лікарняному.

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 підписано звіт про виконання бюджету (кошторису) Фонду за ІІІ квартал 2014 року, де в показниках «капітальні видатки» затверджено видатків на «капітальний ремонт» в розмірі 45000,00 грн. Тобто, про виділення додаткових коштів ОСОБА_1 був обізнаний не пізніше 08.10.2014. До твердження позивача про те, що він не досліджував зазначений звіт, оскільки не він його складав, суд ставиться критично, оскільки на керівника бюджетної установи покладається обовязок додержання бюджетної дисципліни, а відтак і обовязок контролю правильності складання звітності про виконання кошторису та контроль за використанням коштів бюджету.

16.10.2014 за вих. №6260/01 ОСОБА_1 направлено до Головного управління ПФУ в Запорізькій області на затвердження варіант кошторису на проведення поточних ремонтних робіт на суму 24 320,00 грн.

Листом від 29.10.2014 за №7419/01 Головне управління ПФУ в Запорізькій області повідомило ОСОБА_1, що локальний кошторис, який надіслано разом з листом від 16.10.2014, не в повній мірі відповідає переліку, складу та обєму робіт, вказаних в листі Головного управління від 18.06.2014 №4199/01.

04.11.2014 на адресу УПФУ в Пологівському районі Запорізької області від будівельної організації, яка виготовляла кошторис, надійшов відповідний кошторис із зменшеними обємами робіт з 27 тис.грн. до 6,3 тис.грн.

12.11.2014 за №6800/01 УПФУ в Пологівському районі Запорізької області направило лист про вилучення коштів, в якому зазначено, що підрядник (ФОП ОСОБА_7Д.) не може здійснити ремонтні роботи в звязку з кліматичними умовами. Просить узгодити кошторис на суму 6,3 тис. грн., кошти в сумі 38700,00 грн. по статті «капітальні видатки» вилучити з кошторису ОСОБА_4.

17.11.2014 Головне управління листом за №7890/01 погодило кошторис на виконання ремонтних робіт у сумі 6,3 тис.грн.

20.11.2014 на адресу УПФУ в Пологівському районі Запорізької області надійшов від підрядника лист про неможливість виконання визначених і погоджених робіт.

25.11.2014 листом за №7060/01 УПФУ в Пологівському районі Запорізької області відмовилося від коштів на проведення ремонту.

Вищевикладені обставини свідчать про певні недоліки в роботі позивача по складанню кошторису, пошуку підрядних організацій для проведенні ремонтних робіт та освоєнню виділених коштів, проте, на думку колегії судів, це не свідчить про те, що ОСОБА_1 взагалі не намагався провести ремонтні роботи та не виконував без поважних причин свої посадові обовязки начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, тобто факт бездіяльності позивача у організації проведення ремонтних робіт будівлі ОСОБА_4 відповідачами не доведений.

Щодо попереднього застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді доган суд зазначає наступне.

Наказом головного управління Фонду в Запорізькій області від 11.03.2014 №2-с ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач звернувся з позовом до суду в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ заступника начальника головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2014 №2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2014 по справі №808/2953/14 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року задоволено.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги, визнано незаконним та скасовано наказ заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2014 р. № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.14 КАС України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже, посилання відповідачів на попереднє застосування до позивача дисциплінарного стягнення є безпідставним, оскільки наказ про застосування до позивача догани визнано в установленому порядку незаконним та скасовано.

В обґрунтування наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о Пенсійний фонд України посилається на порушення позивачем вимог ст. 10 Закону України «Про державну службу».

Статтею 10 Закону України «Про державну службу» передбачено основні обов'язки державних службовців до яких відносяться забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції, безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників, сумлінне виконання своїх службових обов'язків.

Згідно статті 30 зазначеного Закону серед підстав для припинення державної служби передбачено, як загальні - визначені Кодексом законів про працю України так і спеціальні - визначені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисциплінарну відповідальність можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За змістом ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року.

Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2. виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3. систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4. прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5. нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6. поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7. появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8. вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Позивача звільнено з посиланням на п.3 ч.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що за передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При оскарженні до суду наказу про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зобовязаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які були підставою для звільнення, незалежно від того, чи оскаржував ся кожен такий наказ окремо.

Як зазначалося вище, 11 березня 2014 року наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 2-с позивачу оголошена догана у зв'язку з неналежним виконанням своїх посадових обов'язків.

Разом з тим, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі № 808/2953/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. Начальника Головного ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування наказу №2-с від 11.03.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року скасовано та постановлено нову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2014 р. № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарські справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладено, у суду відсутні підстави для надання правової оцінки наказу про застосування до позивача догани від 11.03.2014 р. № 2-с, оскільки така правова оцінка була вже надана цьому наказу, і судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлена відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. З цих підстав суд відхиляє посилання відповідачів на те, що наказ від 11.03.2014 р. № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» скасовано не з моменту його винесення і на час звільнення позивача він був чинним, оскільки цей наказ у встановленому законодавством порядку визнано незаконним та скасовано. Крім того, зазначений наказ був оскаржений позивачем у встановленому законодавством порідку та строки, а тому на дату видання оскаржуваних наказів не може вважатися таким, що набрав чинності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази та обставини справи не дають підстав вважати, що позивачем допущено систематичне, неналежне виконання своїх посадових обов'язків без поважних причин, за яке мало б застосовуватися звільнення, як крайній захід дисциплінарного стягнення на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до пункту 9 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, яке було чинним на момент прийняття оскаржуваних наказів: «ОСОБА_4 Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку».

Погодження від Міністра соціальної політики України надійшло до Пенсійного фонду України 12.03.2015 (про що свідчить вхідний штамп №945/5), в той час як наказ про звільнення ОСОБА_1 датований 05 березня 2015 року, тобто звільнення відбулось до відповідного погодження Міністра.

Колегія судів зазначає, що вказані вище обставини та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, а тому оскаржуваний наказ Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому наказ ОСОБА_4 ПФУ в Пологівському районі Запорізької області 17.03.2015 №19-О «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о» є похідним від наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_1В.», спрямованим на його виконання, і, оскільки наказ Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_1В.» за вищевикладеними висновками суду є протиправним та підлягає скасуванню, то і наказ, виданий на його виконання, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою заробітної плати.

Судом встановлено, що з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі позивач ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, докази виконання позивачем іншої оплачуваної роботи протягом часу, який минув з дати звільнення, сторонами суду не надані, а відтак на користь позивача повинна бути стягнута сума заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Однак колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з Пенсійного фонду України на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу адресована не тому відповідачу, оскільки судом встановлено, що позивач отримував заробітну плату в ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, а не в Пенсійному фонді України.

За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, в даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача належним способом захисту є прийняття судом рішення про скасування протиправних наказів, поновлення позивача на попередній роботі з моменту його незаконного звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та прийняти рішення щодо стягнення на користь позивача з ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області заробітної плати за час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді покладений на особу, яка призначає начальників управлінь Пенсійного фонду України, а саме на Голову правління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 (зі змінами та доповненнями), порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На виконання вказаної норми закону Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100 затверджений «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Із п.5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється

нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до довідки УПФУ в Пологівському районі Запорізької області від 03.07.2015 №11 розмір середньомісячної заробітної плати позивача, на час звільнення, становив 3257,04 грн., розмір середньоденної заробітної плати позивача, на час звільнення, становив 171,42 грн.

Відтак, станом на 13.07.2015 з дня звільнення ОСОБА_1 (17.03.2015) минуло 78 робочих днів (період часу з 18.03.2015 по 13.07.2015 включно).

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з УПФУ в Пологівському районі Запорізької області на користь позивача, становить: 78 днів х 171,42 грн. = 13370,76 грн.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з УПФУ в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 3257,04 грн. підлягає негайному виконанню.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Згідно статті 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при поданні даного позову не сплачував судовий збір, а отже він не підлягає стягненню на його користь.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_1В.».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області від 17.03.2015 №19-О «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-о».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області з 18.03.2015.

5. Стягнути з ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2015 по 13.07.2015 у розмірі 13370 (тринадцять тисяч триста сімдесят) гривень 76 копійок.

6. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 3257 (три тисячі двісті пятдесят сім) гривень 04 копійки підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ю.П.Бойченко

Суддя І.В.Садовий

Суддя М.О.Семененко