Справа № 29956/09
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2010-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2010 р.справа № 2а-10039/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_2 дов.№4732/10/10-029 від 16.03.09р.

відповідача ОСОБА_3 дов.№25/06 від 25.06.09р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2009 року

у справі 2-а-10039/08/0470

за позовом Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська

до товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ»

про визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації та припинення юридичної особи, -

ВСТАНОВИЛА:

Державна податкова інспекція у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до в якому просить визнати недійсним запис про проведення державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ»; визнати недійсними статут про реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ»; визнати недійсними фінансово-господарські та первинні бухгалтерські документи товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ»з моменту реєстрації відповідача; припинити юридичну особу товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2009 року відмовлено в задоволенні позову Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська.

Рішення суду обґрунтовано тим, що запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням та запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу мають різні правові наслідки для юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Саме внесення запису щодо відсутності юридичної особи за місцезнаходженням є підставою для постановлення судового рішення про її припинення. Отже, наданий позивачем в якості доказу витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містить запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а не запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити позов позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ»зареєстроване рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.02.2006 року № 421264 та перебуває на обліку в Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська як платник податків з 23.02.2006 року за № 5802. 15 березня 2007 року ОСОБА_4 одержано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за № 03931390 серії НБ № 221947. 13 серпня 2008 року позивачем проведено перевірку відповідності юридичної адреси підприємства його фактичному місцезнаходженню та складено акт № 209/26-0/34228258 від 13 серпня 2008 року, відповідно до якого керівництво ТОВ «НИОНУС СВ»не знаходиться. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03.03.2008 року наявний запис: не підтверджено відсутність за місцезнаходженням.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, зазначив що позивач в обґрунтування права на звернення з позовом посилається на норми, які не передбачають право органів державної податкової служби на звернення до суду із позовом про визнання недійсними запису про проведення державної реєстрації, свідоцтва про реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість, фінансово-господарських та первинних бухгалтерських документів. Позивач не надав доказів того, які саме фінансово-господарські та первинні бухгалтерські документи мають бути визнанні недійсними в судовому порядку. Докази, надані позивачем не можуть бути прийняті в якості належних та допустимих доказів по даній справі.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.4 ст.50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Так, матеріалами справи підтверджується висновок суду першої інстанції, що вказані позивачем в якості підстави для звернення з позовом норми законодавства не передбачають право органів державної податкової служби на звернення до суду із позовом про визнання недійсними запису про проведення державної реєстрації, свідоцтва про реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість, фінансово-господарських та первинних бухгалтерських документів. Дійсно позивач не надав до суду чіткий перелік того, які саме фінансово-господарські та первинні бухгалтерські документи мають бути визнанні недійсними в судовому порядку.

Фактично, заявлені позовні вимоги обґрунтовані лише поясненнями ОСОБА_4, який, згідно даних пояснень, за винагороду, не маючи намір здійснювати господарську діяльність, виступив засновником товариства. В подальшому господарська діяльність велась невідомими особами та була спрямована на приховування доходів від оподаткування.

Відповідно до ст.70 КАС України, Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, пояснення ОСОБА_4, як засновника товариства не підтверджено відповідними кримінально-процесуальними засобами доказування. Пояснення отримані не в межах кримінальної справи, що унеможливлює їх використання як належних та допустимих доказів. Кримінальна справа за фактом фіктивного підприємництва органами слідства не порушувались, вироки судів з цих питань не виносились.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації, визнання недійсним статуту, свідоцтва про реєстрацію та свідоцтва платника ПДВ, визнання недійсними фінансово-господарських та первинних бухгалтерських документів відповідача є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно вимоги позивача про припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «НИОНУС СВ», колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зазначає, що згідно з п. 5 ч.2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних і фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 року № 775-ІV, підставою для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи є наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням.

Положенням ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних і фізичних осіб-підприємців" врегульований порядок внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, у разі повернення до державного реєстратора рекомендованого листа з відміткою відділення зв'язку про відсутність юридичної особи за вказаною адресою або неподання юридичною особою протягом місяця з дати направлення їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції, що запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням та запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу мають різні правові наслідки для юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Саме винесення запису щодо відсутності юридичної особи за місцезнаходженням є підставою для постановлення судового рішення про її припинення.

Наданий позивачем в якості доказу витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містить запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а не запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи обєктивно, повно та всебічно зясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією під час розгляду даної справи не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Окрім того, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що як позовна заява, так і апеляційна скарга зазначають в якості відповідача ТОВ «НІОНУС СВ», в той час, як всі долучені позивачем справі документи, надані відповідачем на підтвердження своєї позиції містять назву ТОВ «НИОНУС СВ».

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2009 року у справі 2-а-10039/08/0470 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2009 року у справі 2-а-10039/08/0470 без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та підлягає оскарженню відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному обсязі 14.07.10 року

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Судді: І.Ю. Добродняк

ОСОБА_1