Справа № 826/4268/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Справа: № 826/4268/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Жигіля Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Ритуальної служби Київської міської державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Ритуальної служби Київської міської державної адміністрації ( далі - відповідач ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 про:

- визнання протиправною відмови відповідача щодо видачі позивачу свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання за адресою: АДРЕСА_1, оформленої листом від 13.02.2015 р. № 158;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо визнання позивача користувачем місяця родинного поховання за адресою: АДРЕСА_1 та видачу їй відповідного свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на її думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з відомостями Книги реєстрації поховань Лісового кладовища, перше поховання на АДРЕСА_1 було здійснено ОСОБА_4, який є дядьком позивача, у 1992 році ( поховано ОСОБА_5 ).

У 2006 році позивач на зазначеній ділянці здійснила поховання своєї матері.

У 2012 році на цій же ділянці було поховано ОСОБА_4 Поховання здійснила його дружина - ОСОБА_3 і вона же 26.06.2012 р. отримала відповідне свідоцтво про поховання.

02.02.2015 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу їй свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 13.02.2015 р. № 158 відповідач, який відповідно до п. 2.2 Статуту, має делеговані виконавчим органом КМР (КМДА) повноваження на видачу свідоцтв про поховання, повідомив ОСОБА_2 про відмову в задоволенні її вимог, оскільки перше поховання на цьому місці було здійснено ОСОБА_4 і його дружині - ОСОБА_3 вже видано відповідне свідоцтво про поховання, а визначення користувача родинного місця поховання не належить до компетенції Ритуальної служби.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про поховання видається лише тій особі, яка є виконавцем волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, видача такого свідоцтва іншій особі, зокрема у зв'язку з наявністю родинних стосунків з померлим, законодавством не передбачена, а також з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, оскільки за наявності обставин поховання декількох людей, які здійснені різними особами, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наприклад, шляхом вирішення спору про право бути визнаною користувачем родинного місця поховання та/або особою, яка має право на отримання відповідного свідоцтва про поховання.

Дослідивши обставини справи колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про поховання та похоронну справу» ( далі - Закон № 1102-IV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 2 Закону № 1102-IV закріплено, що користувач місця поховання ( місця родинного поховання ) - це особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання ( родинного поховання ) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Згідно зі ст. 25 Закону № 1102-IV, після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання ( користувачу місця родинного поховання ) спеціалізованим комунальним підприємством ( а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради ) видається відповідне свідоцтво ( далі - Свідоцтво ), зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили ( родинного поховання ), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих ( підпоховання ), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання ( користувача місця родинного поховання ).

Отже, з викладених правових норм вбачається, що свідоцтво про поховання видається особі, яка є користувачем відповідного місця поховання, тобто здійснила перше поховання на відведеному місці поховання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що перше поховання за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено не позивачем, а ОСОБА_4 у 1992 році, а свідоцтво про поховання на зазначеному місці отримано його дружиною - ОСОБА_3 у 2012 році після його смерті. При цьому, право позивача, яка дійсно на цьому ж місці у 2006 році поховала свою матір, бути користувачем зазначеного місця поховання ані в досудовому порядку, ані судом не визнавалось.

Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції, визнання права позивача бути користувачем спірного місця поховання, що в наступному може бути правовою підставою для отримання нею відповідного свідоцтва про поховання в порядку ст. 25 Закону № 1102-IV, є спором про право, який виходячи з приписів ст.ст. 2, 17 КАС України, не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та повинен розглядатися в межах цивільної юрисдикції.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що у 1992 році, коли на спірному місці поховання ОСОБА_4 було здійснено перше поховання, Закону № 1102-IV ще не існувало, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки з приписів зазначеного Закону, зокрема ст. 2, не вбачається, що користувачем місця поховання є особа, яка здійснила перше поховання лише після набуття чинності цього законодавчого акту, а навпаки - у вказаній статті міститься загальний нормативно-правовий припис, присвячений врегулюванню всіх спірних правовідносин у цій галузі.

Посилання апелянта на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції виклав лише основні положення її позовної заяви та суб'єктивну думку судді, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене судове рішення відповідає ст.ст. 159, 163 КАС України, а вимоги щодо викладення в судовому рішенні всього змісту позовної заяви чинне законодавство не містить.

Твердження апелянта про те, що особа, яка вперше здійснила поховання на спірному місці поховання - ОСОБА_4, вже померла, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення виготовлено, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, 22.07.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.