Справа № 15720/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. справа № 2а-77/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційним скаргам управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради та ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 квітня 2009 р. по справі № 2а-77/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради про зобов`язання виплатити державну допомогу по догляду за дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування. Призначення та виплати державної допомоги, зобов`язати відповідача призначити відповідно до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»допомогу при народжені дитини, у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого на день народження дитини в розмірі 10463,80 грн., стягнути з відповідача недоотриману суму одноразової допомоги при народженні дитини у розмірі 1963.80 грн., зобов`язати відповідача призначити відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з 01.11.2007 року по 01.01.2009 року в розмірах. Які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 01.11.2007 року 470 грн., з наступним підвищенням виплат відповідно до прожиткового мінімуму дітей відповідно віку, стягнути з відповідача недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 5461,00 грн., та моральне відшкодування в сумі 3000 грн.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення до суду, визнано дії відповідача по сплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною з серпня 2007 року по 31.12.2007 року у розмірі меншому за встановлений законодавством розмір прожиткового мінімум для дитини до 6-ти років неправомірними, зобов`язано відповідача призначити, донарахувати та виплатити позивачу недоотриману нею у період з серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з серпня по 31 грудня 2007 року включно, в решті вимог відмовити.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволені позовних вимог та позивач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), є застрахованою особою та знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Відповідачем була призначена позивачці допомога при народжені дитини в розмірі 8500 грн. (одноразово у серпні 3400 грн. та протягом 2007, 2008 років по 425 грн. щомісячно ; та по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України «Про Державний бюджет України»визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21.11.1992 року (з наступними змінами та станом на 1 січня 2007 року) допомога при народжені дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого на день народження дитини.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості по одноразовій допомозі суд першої інстанції правомірно застосував ст. 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» допомога при народженні дитини встановлена в розмірі 8500 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, решта - протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дані положення Закону неконституційними не визнані, тому підстави для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості по одноразовій допомозі відсутні.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

На 2007 рік правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розмір виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не встановлювався, а постановою КМУ № 32 від 16.01.2007 року встановлено, що дана допомога у 2007 році застрахованим особам призначається органами праці та соціального захисту населення за місцем їх проживання і в ІІ-ІV кварталах ними ж і виплачується.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року. Тому, посилання суду першої інстанції на ст. 15 Закону України «Про Державну допомогу сімям з дітьми»є помилковим, у звязку з чим постанова суду підлягає зміні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не просить поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо застосування наслідку пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позивачка зверталась до УПСЗН, але відповідь отримала 30.12.2008 року.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки дана причина пропуску строку звернення до суду не може бути визнана поважною. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за період 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Відповідно до положень п. 23 пп. 7 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік статтею 13 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми визначено, що дана допомога виплачується і застрахованим особам, а стаття 15 була викладена в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 23 ЗУ Про Державний бюджет України на 2008 рік не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі по 130 грн. щомісячно з січня 2008 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню в частині задоволених вимог з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 квітня 2009 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 Геннадіївнивідмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Ю.М. Дадим