Справа № 758/3832/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/3832/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Зарицька Ю.Л.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення, супроводження роти ДПС ДАІ УМВС України в Чернігівській області Борща Юрія Олександровича на постанову Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення, супроводження роти ДПС ДАІ УМВС України в Чернігівській області Борща Юрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення, супроводження роти ДПС ДАІ УМВС України в Чернігівській області Борща Юрія Олександровича (далі - Відповідач, Інспектор ДПС) про визнання протиправною та скасування постанови серії ПС2 №335637 від 24.03.2015 року.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року позов задоволено - скасовано постанову від 24.03.2015 року серії ПС №335637 та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах, які були підставою для притягнення Позивача до відповідальності, відсутні дані, які свідчать про вчинення зафіксованого порушення правил дорожнього руху ОСОБА_3

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином оцінені наявні у матеріалах справи докази, що спричинило ухвалення невірного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2015 року серії ПС2 №335637 ОСОБА_3 24.03.2015 року о 14:09, керуючи транспортним засобом «Фіат Дукато», номерний знак НОМЕР_1, на 8 кілометрі автодороги Кіпті - Бачівськ, рухався зі швидкістю 115 кілометрів на годину при допустимій швидкості 90 кілометрів на годину, чим порушив п. п. 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 260 гривень. Підставою для винесення оскаржуваної постанови є зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №086087 від 24.03.2015 року та матеріали, отримані за допомогою спеціального технічного засобу «Візир».

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 222, 247, 251, 254, 283 КпАП України, прийшов до висновку про відсутність у матеріалах справи достатніх даних, які свідчать про вчинення зафіксованого правопорушення, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

З такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. пп. «г» та «ґ» пункту 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год (пп. «г»); іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год (пп. «ґ»).

Згідно ч. 1 ст. 122 КпАП України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення Позивача виявлено за допомогою вимірювача швидкості радіолокаційного відеозаписуючого «Візир» № 0812558, дані про який внесено, як випливає зі змісту позовної заяви, внесені до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №086087 від 24.03.2015 року. Зазначений прилад, як вірно зазначив Апелянт, має свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 14.01.2015 року №№22-2/2454645, видане ДП «Укрметртестстандарт», та чинне до 14.01.2016 року, а також віднесений до переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, у відповідності до наказу МВС України від 01.03.2010 року №33.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» державні інформаційні ресурси або інформація з обмеженим доступом (до якої відноситься і інформація, отримана за допомогою приладу «Візир»), вимога щодо захисту якої встановлена законом, повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством. Тобто, перед застосуванням на території України приладу «Візир», такий повинен був пройти державну експертизу в Держслужбі спецзв'язку і захисту інформації України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, надані Відповідачем на підтвердження факту вчинення Позивачем порушення ПДР фотографії, здійснені за допомогою вимірювача швидкості радіолокаційного відеозаписуючого «Візир» № 0812558, не можуть вважатися доказами у розумінні положень ст. 251 КпАП України, оскільки отримані за допомогою приладу, який не проходив державну експертизу в Держслужбі спецзв'язку і захисту інформації України.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, відповідач не надав до суду доказів того, що на момент скоєння правопорушення, яке інкримінується позивачеві, спеціальний технічний засіб «Візир» № 0812366 працював в автоматичному режимі,

Крім того, судовою колегією враховується, що Інспектором ДПС не надано суду доказів того, що на момент скоєння правопорушення, яке інкримінується Позивачу, прилад «Візир» № 0812558 працював в автоматичному режимі, а особа, яка його використовувала мала відповідні кваліфікаційні навики. Також до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2015 року серії ПС2 №335637 взагалі не додано фотознімки із зазначенням прізвища відповідальної особи, яка отримала інформацію, як і не долучено належних доказів того, що Відповідач мав допуск на фото- або відео фіксацію. Крім іншого, зі змісту фотознімків неможливо встановити номерні знаки автомобіля, водій якого, на переконання Інспектора ДПС, вчинив правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2015 року серії ПС2 №335637 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення пп. 12.6 «ґ» ПДР та накладення на нього штрафу в розмірі 260 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку твердженню Апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ухвалення рішення про закриття провадження у справі про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Важливо відзначити, що зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ч. 1 ст. 122 КпАП України, як і закриття провадження у такій адміністративній справі, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому закриття судом першої інстанції провадження у адміністративній справі, порушеній Відповідачем відносно Позивача, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права при вирішені питання щодо необхідності закриття провадження у справі про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, зв'язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу Інспектора ДПС задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення, супроводження роти ДПС ДАІ УМВС України в Чернігівській області Борща Юрія Олександровича - задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року - скасувати в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У решті постанову Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до старшого інспектора ДПС взводу із забезпечення, супроводження роти ДПС ДАІ УМВС України в Чернігівській області Борща Юрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.