Справа № 2а-188/10/2470
Суддя: Огородник Анатолій Петрович
Дата ухвалення: 2010-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2010 р. м. Чернівці Справа № 2а-188/10/2470

15 год. 20 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Огородника А.П. при секретарі судового засідання Якименку О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ПП Карлічука ОСОБА_1 < В особі(назва) >

до Державної податкової інспекції у м. Сторожинець < Відповідач2(назва) >

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій < Відповідач(назва) >

за участю:

< a >позивача: ОСОБА_2

представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 02.07.2010р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Про час складення постанови у повному обсязі повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Обставини справи: < Текст >

ПП Карлічук ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Державної податкової інспекції у м. Сторожинець (далі - ДПІС). < Відповідач(адреса) >

Позовні вимоги мотивовані тим, що перевірка, по результатах якої прийнято оскаржуване рішення, на думку ОСОБА_2, проведена з порушенням порядку проведення таких перевірок (фактично є позаплановою, хоча проведена як планова з численними порушеннями чинного законодавства), а тому перевірка є незаконною, а акт перевірки - доказ, який встановлює факти порушень, одержаний з порушенням закону, і не може бути прийнятий як належний доказ.

На думку ОСОБА_2, у статті 11-1 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" зі змінами та доповненнями (далі Закон №509), вказано, що перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", є позаплановими.

Проте перевірка проведена як планова. Крім цього, при проведенні планової перевірки порушені вимоги статті 11-1 Закону №509, а саме:

- планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік;

- право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше, ніж за десять днів до дня вказаної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення, в той час, як скаржника ніхто про перевірку не повідомляв ні за десять днів до її початку, ні пізніше.

Крім цього, Позивач-відповідач вважає невірними висновки акту перевірки, в частині встановлення фактів порушень пунктів 1, 2, 3, 9 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995р. (далі - Закон №265) з наступних міркувань.

По перше, відповідно до пункту 2.2.13 акта перевірки відповідність сум готівкових коштів позивачем була забезпечена.

По друге, Закон №265 передбачає друкування фіскальних звітних чеків в межах 24 годин відповідно до визначеної законодавством зміни роботи реєстратора розрахункових операцій (далі-РРО).

По третє, позивач використовував реєстратор розрахункових операцій MINI 500.01АЗС, який перебуває в діючому державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій, затвердженому рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем від 16.12.2005 року № 20 для автозаправних станцій.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник< и > Відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти заявленого позову, посилаючись на те, що оскаржувані рішення прийняті в межах наданих повноважень та у зв"язку із порушеннями, виявленими в ході проведення перевірки та зафіксованими в ОСОБА_6 перевірки. Представник ДПІС пояснив, що перевірка суб"єкта господарювання проведена відповідно до Закону №265. Ця перевірка була планова, оскільки передбачена в плані роботи податкового органу та в такому випадку норми ч.7 ст. 11-1 Закону N509 не застосовуються.

Відповідач, наполягає на правильності застосування штрафних санкцій, зважаючи на зазначену в законі вимогу щоденного друку фіскального звітного чеку, що відповідає календарному дню а не добі, тобто 24 годинам.

Крім цього, відповідач наполягав, що обов'язок Позивача проводити через РРО (в даному випадку спеціалізований ЕККА) відпуск паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) за талонами ґрунтується на приписах ст.2. пунктів 1,2 ст. З Закону №265. Відповідач вважає, що придбання КП Сторожинецьким ЖКГ, Черешським психоневрологічним будинком інтернатом у Позивача ПММ з оплатою їх вартості в безготівковій формі та отриманням покупцями відповідних талонів, які надають право на отримання ПММ, не звільняло Позивача від обов'язку проведення через РРО за місцем реалізації (АЗС) операцій по відпуску вказаних матеріалів із застосуванням зазначених талонів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд,-

встановив:

ПП Карлічук ОСОБА_1 зареєстрований як суб"єкт господарювання Сторожинецькою райдержадміністрацією Чернівецької області 07.12.2005р. свідоцтво № 0001993 за юридичною адресою: вул. Некрасова, 7, м.Сторожинець, Чернівецька область, 59000, ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб - суб"єктів господарської діяльності та юридичних осіб за № НОМЕР_1.

Працівниками державної податкової інспекції у м. Сторожинець 07.08.2009р. проведено перевірку щодо контролю за дотриманням здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу автозаправної станції (м.Сторожинець, вул. Хотинська, 11), в якій здійснював підприємницьку діяльність ПП Карлічук ОСОБА_1. За результатами перевірки складено ОСОБА_6 №0575/24/00/23/НОМЕР_1 від 07.08.2009р. з трьома додатками.

Перевіркою встановлено порушення Позивачем (згідно даних акта перевірки) не забезпечення друку фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (далі по тексту - РРО) за 20.11.2008р., використання РРО в нефіскальному режимі роботи, а також не забезпечення проведення розрахункової операції через РРО відпуску пального по відомостям та талонам (безготівкова форма оплати) на суму 1584,50 грн., чим, як вважають перевіряючі, порушені вимоги визначені пунктами 1, 2, 3, 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року № 265/95-ВР із змінами та доповненнями (далі Закон № 265).

Розглянувши матеріали справи та перевіривши всі обставини справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з того, що рішення прийняті в результаті неправильних висновків щодо наявності порушень позивача по суті перевірки та, виходячи з того, що при проведенні перевірки посадовими особами органу податкової служби допущені порушення законів в частині порядку її проведення.

Стосовно суті порушень суд зазначає наступне.

Перевіряючи факти поставок ПММ КП Сторожинецькому ЖКГ і Черешському психоневрологічному будинку інтернату, суд встановив, що в ході таких відвантажень розрахункові операції у розумінні ст. 2 Закону №265 не проводились. Так, позивач не зміг навести жодного факту приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо; факту реалізації товарів (послуг) на АЗС цим контрагентам, видачі готівкових коштів на повернутий покупцем товар (ненадану послугу); факту застосування банківської платіжної картки; факту оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця на місці проведення розрахунків.

Відповідно до статті 2 вищезазначеного Закону місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

В дійсності позивач здійснював відвантаження товарів (ПММ) на виконання умов господарських договорів (договори поставки), укладених з Сторожинецьким ЖКГ і Черешським психоневрологічним будинком інтернатом. Як видно з умов цих договорів (а.с. 99-101), Постачальник відвантажує продукцію за погодженими цінами, а оплата товарів здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Постачальника згідно виписаних рахунків. Тому територія АЗС є місцем, де проводилось відвантаження товару (відповідно до укладених угод), а не місцем проведення розрахунків.

Підтвердженням цього є наявні у справі копії заправочних відомостей (а.с. 22-24,102-104), накладних (а.с. 25-26, 105, 153-156), банківських виписок про перерахування грошей (а.с.98), договорів поставки, (а.с.99-101), пояснень свідків.

Посилання відповідача у своїх поясненнях на окремі недоліки при оформленні господарських операцій (первинних бухгалтерських документів, невідповідності окремих форм) суд вважає безпідставними, оскільки ці недоліки не змінюють зміст самих операцій та не ставлять їх під сумнів. В ході судового розгляду справи не встановлено жодного факту нікчемності спірних угод або визнання їх недійсними.

Розрахунки по укладених угодах проводились відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976; далі - інструкція №22) . Ця Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, які здійснюють примусове списання коштів з рахунків цих учасників, та обов'язкові для виконання ними.

Учасники безготівкових розрахунків відкривають рахунки в порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Національного банку з питань відкриття та використання рахунків, а також рахунки для обліку коштів у розрахунках за конкретними операціями (акредитиви, розрахункові чеки тощо). Порядок проведення розрахункових операцій за цими рахунками регулюється Інструкцією №22, іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Суд встановив, що облік відвантажених товарів та оплати за них проводився контрагентами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку та чинного законодавства, а результати операцій проведені в бухгалтерському обліку.

Таким чином, застосування норм Закону №265 до вищеописаних операцій є безпідставним та нелогічним.

Суд наголошує на тому, що в самому акті (пункт 2.2.13) зазначено: "відповідність сум готівкових коштів забезпечена" та в п. 2.2.14. зазначено: "безготівкова форма оплати".

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що застосування фінансових санкцій відповідно п.1 ст.17 Закону №265. є незаконним оскільки воно проведено в результаті неправильного тлумачення норми закону, у частині донарахування 7922,50 грн.

Крім цього, згідно з п. 9 ст. 3 Закону №265 суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють розрахунки у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг, зобов'язані щодня друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за винятком автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. За невиконання цієї вимоги в п. 4 ст. 17 Закону №265 передбачено штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.).

Вирішуючи спірне питання про застосування в Законі №265 слова "щоденно" (кожного календарного дня чи щодобово, чи на протязі певного періоду), суд виходить з положень законів та підзаконних нормативних актів.

Згідно з абзацом другим ст. 2 Закону про №265 визначено поняття "фіскальні функції" це здатність РРО забезпечувати однократне занесення, довгострокове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове прочитання і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Виконання Z-звіту відноситься до фіскальних функцій РРО. У ст. 13 Закону №265 зазначено, що вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій РРО, затверджених Постановою КМУ від 18 лютого 2002 р. N 199 (далі ПКМУ № 199), наведено визначення: "зміна" період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту. Суд вважає, що термін "зміна", застосований у ПКМУ № 199, відрізняється від загальновживаного значення цього слова (наприклад, графік роботи персоналу, чи певного об"єкту), а тому вважає за доцільне називати період роботи РРО від першої зареєстрованої розрахункової операції до виконання Z-звіту словосполученням "зміна РРО". У примітках до формату і розрядності даних, що зберігаються у фіскальній пам'яті (додаток до ПКМУ № 199), наведено важливе уточнення, а саме: максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години. Це обмеження введено для того, щоб запобігти переповненню оперативної пам'яті та втраті поточних даних. Фіскалізацію підсумкових даних слід проводити за період, що не перевищує тривалість зміни РРО.

Жодним іншим нормативним актом, за винятком ПКМУ №199, конкретно не визначений період для роздрукування Z-звіту.

Фраза "щоденно друкувати" та п. 2 Вимог, затверджених ПКМУ №199, містять умову періодичності, яка згідно ст. 251 Цивільного Кодексу України входить до поняття Строку. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Враховуючи наведені положення ПКМУ №199 та норми ст. 252 ЦК України, суд дійшов висновку, що строк щоденного друку фіскальних звітних чеків визначається годинами, і не повинен перевищувати 24 годин з моменту реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту.

Суд зазначає, що строк щоденного друку фіскальних звітних чеків, який дорівнює 24 годинам, ніяким чином не впливає на правильність та повноту відображення господарських операцій в податковому та бухгалтерському обліку платника податків, на подачу звітності та не наносить якої-небудь шкоди інтересам держави. Відповідач не навів жодного факту чи доказу неврахування при сплаті податків чи подачі звітності сум, зазначених у роздрукованих Z-звітах.

Доводи відповідача, стосовно відповідності щоденного друку календарній даті не можуть бути взятими до уваги, оскільки календарний відлік суперечить нормам ПКМУ №199 і входить до поняття терміну (ст.252 ЦКУ). Як відомо, у ч. 2 ст. 251 ЦК України законодавець ввів поняття терміну, як визначеного у часі моменту, з настанням якого пов'язана подія, яка має юридичне значення.

Проте жоден нормативний акт не встановлює певний момент у часі, коли має друкуватись Z-звіт.

З наведеного слідує, що технічне поняття "зміна РРО" ніяк не пов'язане з режимом роботи підприємства.

Отже відлік тривалості зміни РРО починається з моменту реєстрації першої розрахункової операції після виконання попереднього Z - звіту, а не з початку робочого дня, на чому наполягає відповідач.

Якщо погодитись з такими міркуваннями, то в неробочі дні Z - звіт роздруковувати взагалі не обов"язково.

Термін "розрахункова операція" визначений в абзаці п'ятому ст. 2 Закону №265. Розрахунковою операцією вважається приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернений покупцем товар (ненадану послугу), а в разі застосування банківської платіжної картки оформлення відповідного розрахункового документа по оплаті в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування грошових коштів до банку покупця.

Як видно з матеріалів справи, (з чим погодились обидві сторони) був збережений та роздрукований в межах 24 - годинного строку (зміни РРО) фіскальний звітний чек за 20.11.2008р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що застосування фінансових санкцій відповідно п.4 ст.17 Закону №265 є передчасним та проведеним в результаті неправильного тлумачення норми закону, у частині донарахування 340,00 грн.

Також суд вважає, що позивач правомірно використовував касовий апарат MINI-500.01ME як такий, що зареєстрований у Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 12.05.2010 N 314 та відповідно до вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених ПКМУ №199. Тому посилання відповідача на незабезпечення апаратом певних фіскальних функцій є необгрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що застосування фінансових санкцій відповідно п.2 ст.17 Закону №265 є передчасним та проведеним в результаті неправильного тлумачення норми закону, у частині донарахування 340,00 грн.

Що стосується відповідності проведеної перевірки вимогам закону, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно зі ст. 15 Закону №265 контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Невірними є посилання відповідача на порядок проведення перевірок у порядку передбаченому Законом №265. Цим Законом не визначено окремого механізму проведення таких перевірок органами податкової служби. Норма ст.15 Закону №265 вказує лише на орган, який вповноважений здійснювати відповідний контроль, а положення "згідно із законодавством України" є бланкетною (відсильною) нормою на механізм проведення таких перевірок.

Так само і ст. 16 Закону №265 надає право податковим органам здійснювати планові та позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього закону, але також містить бланкетні (відсильні) норми щодо здійснення їх відповідно до законодавства - в частині першій цієї статті. Також відсильні норми містяться в частині четвертій цієї статті - "планові або позапланові перевірки осіб, що використовують РРО, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України".

Положення цих статей сформульовані чітко і не допускають двозначного трактування та не суперечать жодній нормі Закону №509, яким передбачається право проведення планових та позапланових перевірок.

Порядок проведення органами державної податкової служби України перевірок, в тому числі планових і позапланових, визначений виключно нормами Закону №509, зокрема, статтею 11-1. Норми ст. 11-1 Закону України №509 деталізовані в "Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства", затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005р. №327 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. №925/11205).

Аналізуючи законодавчі акти, суд встановив, що процедура та порядок проведення перевірок посадовими особами органів податкової служби (в т.ч. і перевірок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг) визначена лише одним нормативним актом - Законом №509.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на інший порядок проведення перевірок, зокрема встановлений наказом ДПА України №355 (далі - НДПАУ №355), як такий що не затверджений в Міністерстві юстиції України. Відповідно положень Указу Президента Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади від 3 жовтня 1992 року № 493/92 цей наказ являється методичними рекомендаціями, що не заперечувалось учасниками судового засідання.

Тому вимоги НДПАУ №355 не є обов"язковими для виконання на території України та не розповсюджуються на суб"єктів господарської діяльності. Також ці методичні рекомендації не погоджені з Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва, як того вимагає ст.8 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" від 23 липня 1998 року N 817/98 (далі - Указ №817) стосовно актів, які регламентують порядок проведення перевірок суб'єктів підприємницької діяльності.

Як випливає з матеріалів справи, перевірка позивача здійснювалася як планова із посиланням на Закон №509, на підставі направлень на перевірку, №1556, №1557 від 03.08.09р.

Аналізуючи зміст положень статті 11-1 Закону №509, суд дійшов висновку про те, що плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Підставою для проведення планової виїзної перевірки платника податків є наявність останнього у плані роботи такого органу державної податкової служби. При цьому така перевірка може бути реалізована органами податкової служби не більше одного разу на рік.

Проте плану роботи органів податкової служби Чернівецької області, які сформовані на виконання вимог ч.1 ст. 112 Закону №509 (Національний план перевірок), Відповідач на вимогу суду не надав. Відповідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто наявність підстав для проведення планової перевірки орган податкової служби не довів.

Суд зазначає, що надані відповідачем щомісячні плани перевірок СПД з метою здійснення контролю за додержанням вимог Закону №265 податкового та іншого законодавства не передбачений жодним нормативним актом. Суду не надано також доказів щодо включення цих планів, як складових основного Національного плану-графіку проведення органу податкової служби або відповідності йому.< Текст >

Таким чином, при перевірці порушені вимоги ч.1 ст. 111 Закону №509.

У відповідності до положень частини 4 статті 11-1 Закону №509 право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Як зазначено в позовній заяві, позивачу відповідне повідомлення за 10 днів про проведення планової перевірки не було направлене. Доказів про зворотне відповідачем суду не надано. Тому при перевірці порушені вимоги ч.4 ст. 111 Закону №509.

Частиною восьмою статті 11-1 Закону України №509 встановлено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

В направленнях на перевірку, які були надані перевіряючими платнику податків в день проведення перевірки під розпис, зазначено вид перевірки планова. Копії наказу про проведення позапланової перевірки представником відповідача суду не надано і представник відповідача в судовому засіданні підтвердив відсутність останнього.

Суд відзначає, що за загальним правилом, визначеним статтею 11-1 Закону України Про державну податкову службу, позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", проте у предявлених на перевірку направленнях вказано про проведення планової перевірки, що є порушенням ч.7 ст. 111 Закону №509. В той же час, доказів щодо правомірності проведення позапланової перевірки відповідач не надав.

Нормами ч.3 ст. 111 Закону №509 забороняється проведення планових виїзних перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами. Проте, в ході перевірки перевірялись зобов'язання по сплаті окремих платежів, а саме відповідно до Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", які статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" включені в перелік загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Вказане підтверджується записами в ОСОБА_6 перевірки та в направленнях на проведення перевірки. Таким чином, діями перевіряючих порушені ч.3 ст. 111 Закону №509.

Конституція України проголосила Україну правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Згідно із закріпленими Конституцією України основами правового порядку в Україні органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Тому, порядок проведення перевірок органами податкової служби щодо питань, визначених Законом №265, повинен повністю відповідати вимогам Закону №509.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що відповідачем фактично проведена позапланова виїзна перевірка з метою здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), оскільки порядок її проведення був саме таким, який має місце при проведенні позапланових перевірок та визначений статтею 11-1 Закону №509. Крім цього, вказана перевірка проведена за відсутності належних на те документів, зокрема відповідного наказу керівника податкової служби.

Також працівниками органу податкової служби порушені норми Постанови Кабінету Міністрів України № 502 від 21.05.2009 року "Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року" (далі ПКМУ №502), пп.1 пункту 1 якої зобовязано органи і посадових осіб, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, до 31 грудня 2010 року тимчасово припинити проведення планових перевірок субєктів господарювання, крім перевірок субєктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до субєктів господарювання з високим ступенем ризику, та планових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням санітарного і податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обовязкових платежів). Перевірки з питань дотримання вимог Закону №265, як зазначив і представник відповідача, не відносяться до законодавства, з питань оподаткування. У звязку з цим норми, які дозволяють, як виняток, проводити планові перевірки податкового законодавства, перевірки правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обовязкових платежів), (пп.1 пункту 1 ПКМУ №502), не поширюються на перевірки щодо контролю за дотриманням вимог Закону №265.

Статтею 10 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 р. встановлено, що державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень.

Статтею 19 Господарського кодексу України (ч.5 і 6) передбачено, що незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності субєктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Органи державної влади і посадові особи зобовязані здійснювати інспектування та перевірки діяльності субєктів господарювання неупереджено, обєктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси субєктів господарювання.

Пунктом 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від10.08.2005 №327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205, передбачено, що акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктами господарювання.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган податкової служби, керуючись методичними рекомендаціями, не зареєстрованими в Міністерстві юстиції України (НДПАУ N355), незаконно втрутився та перешкодив господарській діяльності субєкта господарювання, здійснив перевірку, порушуючи вимоги законодавства, неповажаючи права і законні інтереси субєкта господарювання.

Судом встановлено, що дії працівників податкової служби при проведенні перевірки свідчать про порушення вимог частини 2 ст. 19 Конституції України, ч.ч.1,4,7 ст. 111 Закону №509, положень Указу №817, п.п. 8.2 наказу №62, п.1 ст.1 ПКМУ№502,ст. 10 Закону України Про державну службу, ст. 19 Господарського кодексу України< Текст >

При перевірці рішення органу податкової служби суд встановив, що воно прийнято:

- в порушення законів України;

- виходячи за межі своїх повноважень;

- недобросовісно< Текст >;

- нерозсудливо.

Принципи адміністративного судочинства, що закріплені у КАС України, є нормами прямої дії.

Приймаючи рішення, суд керується принципом верховенства права, втіленого у ст.3 Конституції України, відповідно до якого людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Приймаючи рішення, суд керується також принципом законності. В ході розгляду справи встановлено, що акт перевірки від 07 серпня 2009 р. складений і підписаний посадовими особами органу податкової служби з порушеннями діючого законодавства України. Таким чином, він отриманий з порушенням закону.

Відповідно до ч.3 ст.70 КАС України, докази, отримані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Отже, акт перевірки, що був підставою для винесення оскаржуваних рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, не може бути прийнятий судом як належний доказ.

З огляду на викладене, спірні рішення необхідно визнати протиправними. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення - скасуванню.

< Текст >Керуючись ст.ст. 3, 124 Конституції України,< Текст >Законом України Про державну податкову службу в Україні, ст.ст. 8, 9, 69-72, 94, 86, 158-163, 254 КАС України, суд,-

постановив:

1. Позов приватного підприємця ОСОБА_7 до Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Чернівецької області про визнання нечинним рішення суб"єкта владних повноважень про нарахування штрафних (фінансових) санкцій задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Чернівецької області № від 20 серпня 2009 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ПП ОСОБА_7 в розмірі 8603,00 грн. Рішення вважати скасованим з моменту його прийняття.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, пятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня її складання. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для її подання.

Постанова складена у повному обсязі 07 липня 2010 р.

Суддя < підпис > ОСОБА_6