Справа № 29810/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2010 р.справа № 2а-3018/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Коршуна А.О.

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1, дов. № 09 від 03.03.10

ОСОБА_2, дов. № 41 від 11.06.09

відповідача: - ОСОБА_3, дов. № 07-021 від 04.01.10

ОСОБА_4, дов. № 07-016 від 04.01.10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2009 року

у справі № 2а-3018/09/0870

за позовом казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат»

до Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про скасування рішення № 325 від 24.02.09, -

ВСТАНОВИЛА:

Казенне підприємство «Запорізький титано-магнієвий комбінат»звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 325 від 24.02.09 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 1772770,24 грн., з них пені 740,00 грн., донарахування страхових внесків 47178,13 грн., штрафу у розмірі 100% заниженого фонду оплати праці 1 652 568,27 грн., штрафу у розмірі 50% за несвоєчасне перерахування страхових внесків 72 283,83 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вартість путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення не входить до складу об'єктів оподаткування, з яких здійснюється утримання внесків до державних загальнообов'язкових соціальних фондів, тому позивачем не було порушення вимог ч.1 ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Крім того, позивач проводив нарахування внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової страти працездатності відповідно до Роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України №961/13/84-07 від 26.12.07, відповідно до якого, зобов'язання щодо оплати путівок на санітарно-курортне лікування та оздоровлення може бути внесено у розділ щодо розвитку соціальної сфери підприємства, соціальних пільг та гарантій. ОСОБА_2 того, путівки видаються не у зв'язку з виконанням працівниками виробничих завдань, а внаслідок потреби за медичними показниками, відповідно до умов колективного договору на 2008 рік, зареєстрованого 24.04.08 Управлінням праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради за №37. Крім того, виїзна документальна ревізія (перевірка) на підприємстві не проводилася, а акт про результати перевірки надана головним спеціалістом контрольно-ревізійного відділу Виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення ФСС з ТВП.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2009 року в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що відповідачем правомірно і у межах повноважень, встановлених законодавством, застосовано до позивача штрафні санкції та пеню.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не повно з?ясовані всі обставини справ. Витрати, понесені позивачем на утримання санаторію-профілакторію та ДОЛ «Сокіл», не належать до фонду оплати праці на підставі пп.3.27 п.3 Інструкції зі статистики заробітної плати № 5, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», і відповідно, з них не підлягає утриманню внесків до державних загальнообовязкових соціальних фондів.

Представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Позивачем до суду подані додаткові пояснення, що позивач понесені витрати помилково вважав додатковим благом та відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»обкладало вказані витрати податком з доходів фізичних осіб, внаслідок чого підприємство самостійно виправило помилку в податковому обліку. Внески до Пенсійного фонду також не нараховувались на витрати на оздоровлення працівників, оскільки позивач керувався п.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, в поданих суду письмових запереченнях зазначає, що постанова судом першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 05.02.09 відповідачем проведено перевірку повноти нарахування, своєчасності перерахування до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхових внесків у казенному підприємстві «Запорізький титано-магнієвий комбінат»за період з 01.10.07 по 30.09.08, за результатами якої складений акт (реєстраційний № 80).

Перевірка проведена на підставі плану перевірки та виданого 04.02.09 посадовій особі Фонду посвідчення № 03/110-р.

В ході перевірки встановлено, що при формуванні фонду оплати праці підприємством не враховувалися суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, а саме: вартість путівок працівникам на лікування та відпочинок. Зазначені витрати проводились за рахунок коштів підприємства на підставі довідок з переліком працівників та вартості путівок. Вартість путівок зараховувалася на особисті рахунки працівників і включалася до загальної суми доходу відповідного місяця по коду нарахування 497 "Додаткові блага. Путівка" та оподатковувалася податком з доходів фізичних осіб відповідно до пп.«е»п.4.2.9 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Сума не донарахованих страхових внесків склала 28306,88 грн., сума недоутриманих страхових внесків склала загальну суму 18871,25 грн. Виходячи з наведених обставин, відповідачем зроблений висновок про порушення позивачем ч.1 ст.21, абз.2 ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

На підставі акту перевірки 24.02.09 відповідачем прийнято рішення №325 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф-4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих суми внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове соціальне страхування, яким позивачеві нарахована пеня 740,00 грн., донараховані страхові внески 47178,13 грн., нараховані штраф у розмірі 100% заниженого фонду оплати праці 1652568,28 грн., штраф у розмірі 50% за несвоєчасне перерахування страхових внесків 72283,83 грн., всього - 1772770 грн. 24 коп. Зазначене рішення отримано позивачем 11.03.09.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вартість путівок за рахунок коштів підприємства по структурі заробітної плати відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних витрат, входить до фонду оплати праці і є базою для нарахування внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що колективним договором на 2008 рік, зареєстрованим 24.04.2008 року Управлінням праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради №37, передбачено надання путівок працівникам підприємства внаслідок потреби за медичними показниками, тобто, надання таких путівок пов'язано з відносинами трудового найму згідно з законом.

Виплати, понесені позивачем на утримання санаторію - профілакторію та ДОЛ «Сокіл», проводилися за рахунок власних коштів підприємства на підставі рахунків з переліком кількості працівників, яким призначалися відповідні компенсаційні виплати. Суми грошової виплати зараховувалися на особисті рахунки працівників до складу загальної суми їх місячного оподатковуваного доходу по коду нарахування, як додаткові блага, що виплачуються платнику податку його працедавцем, у зв?язку з чим згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» підлягали оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Підпункт 2.3.4 пункту 2.3 розділу 2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.04 № 5, відносить до складу фонду оплати праці виплати соціального характеру у грошовій і натуральній формі: вартість путівок працівникам та членам їхніх сімей на лікування та відпочинок, екскурсії або суми компенсацій, видані замість путівок за рахунок коштів підприємства (крім випадків, указаних у п. 3.2). У пункті 3.2 Інструкції вказано, що до виплат, що не належать до фонду оплати праці відноситься оплата путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення, які здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» ніякі пільги відносно надання робітникам підприємства путівок за рахунок коштів підприємства не передбачено, внаслідок чого вартість путівки (або її частина), оплачена за рахунок коштів підприємства, включається до оподаткованого доходу робітника - отримувача путівки. Робітнику, який отримав від підприємства путівку, надається можливість скористуватися послугами (оздоровлення, відпочинок), тобто фізична особа отримує дохід у негрошовій формі.

Пункт 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»визначає, що базою для обчислення внесків до Фонду є фактичні витрати на оплату праці, а п.1 ст.1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування»визначає розмір внесків до Фонду від сум фактичних витрат на оплату праці.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» базою для нарахування внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», та підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян.

В абз.3 пп. 3.1.1 п. 3.1 Інструкції про порядок надходження, обліку і витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду від 26.06.01 № 16, також встановлено, що розмір внесків до Фонду встановлюється від сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірне донарахування відповідачем в оскаржуваному рішенні № 325 від 24.02.09 страхових внесків в розмірі 47178,13 грн.

Згідно із ч.1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Страхувальник-роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців, а також за порушення порядку використання страхових коштів. Фізична особа, яка не має статусу підприємця та використовує найману працю, додатково несе відповідальність за ухилення від взяття на облік як платника страхових внесків.

У разі несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальником (у тому числі фізичною особою, яка не має статусу підприємця та використовує найману працю, через ухилення від подання заяви про взяття на облік як платника страхових внесків) або неповної їх сплати страхувальник сплачує суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню.

За неповну сплату страхових внесків на страхувальника накладається штраф у розмірі прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, а в разі повторного порушення - у трикратному розмірі зазначеної суми.

За порушення порядку витрачання страхових коштів накладається штраф у розмірі 50 відсотків належної до сплати суми страхових внесків.

Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки (без урахування штрафів) за весь її строк.

Відповідно до ч.4 зазначеної статті право застосовування фінансових санкцій, передбачених цією статтею, мають керівники виконавчої дирекції Фонду та його відділень, їх заступники.

Таким чином, відповідачем правомірно і у межах повноважень, встановлених законодавством, застосовано до позивача штрафні санкції та пеню.

Стосовно посилань позивача на порушення відповідачем порядку проведення перевірок, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»відсутність повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не менше ніж за 10 днів про проведення такого заходу породжує у суб'єкта господарювання право не допускати посадову особу органу державного нагляду до проведення планового заходу. Позивач таким правом не скористався. Інших наслідків відсутність повідомлення про проведення перевірки, відповідно до норм чинного законодавства, за собою не тягне.

Твердження позивача, що перевірка взагалі не проводилася, наявними в матеріалах справи не підтверджено, після проведення перевірки відповідачем складений акт від 05.02.09, який підписаний представником позивача із запереченнями.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача та матеріали справи не спростовують викладені в постанові висновки не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2009 року по справі № 2а-3018/09/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий: І.Ю.Добродняк

Судді: Н. А. Бишевська

ОСОБА_5