Справа № 27709/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2010 р. справа № 2а-1362/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Кожана М.П. Проценко О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області

на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2009 р.

у справі № 2а-1362/09 (категорія статобліку - 2.19.6)

за позовом ОСОБА_1, с. Вовчанське Якимівського району, Запорізька область

до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

ВСТАНОВИЛА:

21.07.2009 р. позивач звернувся до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області (далі УПФУ в Якимівському районі Запорізької області) про визнання протиправними дій відповідача стосовно неналежної виплати допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобовязання відповідача нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та стягнення з УПФУ в Якимівському районі Запорізької області на користь позивача невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2006-2008 р. р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2009 р. у справі №2а-1362/09 позовні вимоги задоволено частково, зобовязано УПФУ в Якимівському районі Запорізької області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального права, та ухвалення рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній адміністративній справі є право позивача на отримання у 2006-2008 р.р. передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які полягають у бездіяльності суб'єкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" пільг.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 02.03.1940 р., і відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус "дитини війни", що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, які встановлені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", у тому числі і ст. 6 цього Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус "дитини війни", на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області, яким позивачу, як особі з статусом «дитини війни»у 2006, 2007 році не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке повинно було бути розраховане виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, а у 2008 році вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10%, при цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались відповідачем у справі.

Обґрунтовуючи рішення щодо вимог позивача, які стосуються 2006 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005 (із змінами, внесеними 19.01.2006) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії дітям війни, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вимоги позивача, які стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Правові підстави вирішення позовних вимог щодо 2008 року були також правильно визначені судом попередньої інстанції.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Щодо застосування строків позовної давності під час розгляду даної адміністративної справи, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи вимоги щодо 2007 р., районний суд безпідставно дійшов висновку, що на спірні правовідносини не поширюються норми стосовно строків звернення до суду, передбачені ст. ст. 99, 100 КАС України.

Статтею 99 КАС України встановлено річний строк для звернення до суду з адміністративним позовом для захисту порушених прав, інтересів, свобод, а відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропуск вищезазначеного строку є підставою для відмови у задоволені адміністративного позову, за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача у справі він наполягав на застосування негативних наслідків у разі пропущення позивачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, та зазначав що поважні підстави, для поновлення цього строку відсутні.

Враховуючи вищенаведені обставини, норми чинного процесуального законодавства, та приймаючи до уваги, що позивачем, який звернувся до суду першої інстанції з позовом про захист свого порушеного права 21.07.2009 р., не було надано доказів в підтвердження поважності причин пропуску ним строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не сплати надбавки до пенсії, як дитині війни, за 2006р., 2007р., колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято без врахування обставин, що мають значення для розгляду справи, та з порушенням норм процесуального права (ст. ст. 99, 100 КАС України).

Виходячи з викладеного та враховуючи норми ст. ст. 99, 100, ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати. Позов задовольнити частково. Визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в Якимівському районі Запорізької області, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», підвищення до пенсії за віком за період з 21 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області за період з 21 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Доводи апелянта стосовно того, що вимоги до УПФУ предявлено необґрунтовано, оскільки відповідні бюджетні кошти відсутні, не приймаються, виходячи з такого.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначався згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дорівнював прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Посилання апелянта на норми постанови Кабінету Міністрів України № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" також не приймаються колегією суддів, як такі, що не відповідають нормам ч. 2 ст. 9 КАС України, згідно якої визначено пріоритет Закону над підзаконним нормативним актом.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207

Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2009 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в Якимівському районі Запорізької області, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», підвищення до пенсії за віком за період з 21 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області за період з 21 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням раніше здійснених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: М.П. Кожан

Суддя: О.А. Проценко