Справа № 34098/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2010 р. справа № 2а-1824/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Католікяна М.О. Проценко О.А.

при секретарі судового засідання: Коршунові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

на постанову: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2009 року.

у справі № 2а-1824/09/0470 (категорія статобліку 2.11.1)

за позовом: Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до: Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська

про: скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати не чинним податкове повідомлення рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська від 26 грудня 2008 року № /3/37782/6/17-3 про визначення зобовязання з податку на додану вартість у сумі 9826,50 грн. у т.ч. 6551 грн. основного боргу та 3275,5 грн. штрафних санкцій, зобовязати відповідача повернути або зарахувати на особовий рахунок позивача з податку на додану вартість грошові кошти у сумі 218,94 грн., стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. на відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланнями на порушення, допущені під час проведення перевірки та оформлення її результатів.

Позивач зазначав, що в акті перевірки викладені виключно факти заниження податкових зобовязань та завищення кредиту, не зважаючи на існуючі факти порушення чинного законодавства в частині помилкового завищення платником податкових зобовязань та заниження податкового кредиту. У ході перевірки Відповідачем безпідставно не враховані первинні документи, які в повній мірі підтверджують завищення платником податкових зобовязань та заниження податкового кредиту.

Згідно пункту 1.12. статті 1 Закону «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (далі Закон 2181)» контролюючий орган здійснює контроль за достовірністю, повнотою нарахування податків. Інспектору ДПІ не надається право відображати в акті перевірки виключно тільки факти заниження податкових зобовязань та завищення податкового кредиту, потрібно чітко, абсолютно обєктивно та у повній мірі відображати в акті перевірки всі існуючі порушення законодавства, у тому числі і завищення податкового зобовязання.

Відповідно до розрахунку позивача сумою заниження податкових зобовязань є 882,00 грн., а сумою завищення є 1270,94 грн. (778,00 грн. переплати та 492,94 грн. неврахованого податкового кредиту). Сумою штрафних санкцій згідно з п.п.17.1.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами є 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170,00 грн. Тому підлягають поверненню, або зарахуванню на особовий рахунок Позивача з податку на додану вартість, грошові кошти у сумі 218,94 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2009 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ст.7 Закону „Про податок на додану вартість, а також тим, що податкова обґрунтовано дійшла висновку щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ.

Що стосується доводів позивача про неповне відображення у акті перевірки помилок, які допустив позивач при оформлені показників з ПДВ, суд зазначив, що у відповідності до п.5.1 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами №2181-III від 21.12.2000 року (зі змінами та доповненнями) (далі Закон України №2181), податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації , вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Зазначене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному порядку.

Згідно з вимогами п.5.1 ст.5 Закону України №2181, платник податків має право і подати до податкового органу уточнюючі податкові декларації по ПДВ за відповідні податкові періоди, в яких задекларувати відкориговані податкові зобовязання та податковий кредит по відповідних податкових періодах. Виходячи з вищенаведеного податкові зобовязання підприємцем не були відкориговані.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.09 року по справі №2-а-1824/09/0470 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Особа, що подала апеляційну скаргу, зазначає наступне: згідно із п. 5.1 ст.5 та п.4.1.1. ст. 4 ЗУ № 2181 Позивач не має право оскаржувати самостійно визначені податкові зобовязання у адміністративному або судовому порядку, але оскарженню підлягають визначенні Відповідачем податкові зобовязання. Згідно з п.4.2.2 (б) ст. 4 ЗУ № 2181, коли „дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми податкових його зобовязань контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання. Відповідач, у ході перевірки, самостійно визначив суму податкового зобовязання, але з порушенням чинного законодавства, факти завищення суми податкових його зобовязань були в акті не враховані. Тому, по перше : мова не йде про оскарження поданих платником податкових декларацій, оскарженню підлягає самостійно визначене контролюючим органом податкове зобовязання за даними документальної перевірки, по друге : акт перевірки повинен свідчити не тільки про заниження податкового зобовязання, але й про його завищення, це згідно з вимогами п.4.2.2. (б) статті 4 ЗУ № 2181.

Таким чином, суд надав невірну правову оцінку обставинам справи та порушив норми пп.5.2.5 п.5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, що призвело до невірного вирішення справи.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2009 року без змін.

Щодо порушення в апеляційній скарзі питання про невірне застосування судом норм п.5.1 ст.5 Закону України № 2181, податкова зазначає наступне : до початку перевірки Позивачем були надані уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на додану вартість, у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за період з липня 2005 року по січень 2008 року, але не у повному обсязі, як це видно після проведення перевірки. У відповідності до п.5.1 ст.5 ЗУ № 2181-III від 21.12.00 р. „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Зазначене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку, оскільки розмір податкового зобовязання в деклараціях по ПДВ за період з 01.04.05 року по 31.03.08 року СПД ОСОБА_1 визначив самостійно, то суми, які були задекларовані підприємцем, залишаються відповідно деклараціям з податку на додану вартість. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показаних раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

У судових засіданнях позивач доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача підтримали доводи, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, просили залишити рішення суду без змін.

Заслухавши позивача, представників відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська згідно з планом графіком перевірок на другий квартал 2008 року проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово господарської діяльності з питань дотримання СПД ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 року по 31.03.2008 року. За результатами перевірки складено Акт № 5072/17-3 від 01.07.2008 року та винесено податкове повідомлення рішення №000051171/0/21103/6/17-3 від 09.07.2008 року.

За результатами перевірки донараховано всього : 9826,50 грн., у т.ч. податок на додану вартість у розмірі 6551,00 грн., штрафних санкцій у розмірі 3275,00 грн.

Назване рішення не можна визнати обґрунтованим у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначено в акті перевірки, в порушення вимог п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість № 168/97-ВР в період з 01.06.2005 року по 29.02.2008 року приватним підприємцем ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту відповідних податкових декларацій з ПДВ у загальній сумі 2924 грн., не підтверджених податковими накладними.

Будь яких пояснень щодо наявності податкових накладних на повну суму податкового кредиту, визначену позивачем у червні, жовтні 2005 року, березні, листопаді 2006 року, липні, серпні 2007 року, лютому 2008 року позивач не надав, про наявність доказів в підтвердження сум податкового кредиту на момент проведення перевірки не зазначив.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, висновки перевіряючи щодо порушення позивачем норм п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону „Про податок на додану вартість та заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на суму 2924,00 грн. є обґрунтованими та підтвердженими належним чином.

Стосовно суми 3627,00 грн. колегія суддів встановила наступне.

За результатами перевірки встановлено, що підприємцем задекларовані у деклараціях з податку на додану вартість податкові зобовязання по ПДВ в сумі:

у 2006 році

- лютий 1363 грн.,

у 2007 році

- квітень 1026 грн.,

- жовтень 840 грн.,

- грудень 840 грн.,

у 2008 році

- січень 693 грн.,

згідно реєстрів виданих податкових накладних та актів виконаних послуг, наданих при перевірці, встановлені зобовязання у сумі:

у 2006 році

- лютий 1379 грн.,

у 2007 році

- квітень 1062 грн.,

- жовтень 3567 грн.,

- грудень 1652 грн.,

у 2008 році

- січень 729 грн.,

тобто підприємцем безпідставно занижені податкові зобовязання всього на суму 3627 грн., чим порушено п.п.7.3.1 п.7.3 ЗУ № 168/97-ВР де сказано, що „датою виникнення податкових зобовязань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг) , що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Позивач проти висновків податкової заперечує , зазначає, що в акті перевірки не наведено конкретних операцій та первинних документів, суми за якими не включено СПД ОСОБА_1 до складу податкових зобовязань.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, виходячи з норм ч.2 ст.71 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначені норми кореспондуються також з вимогами „Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України від 11.06.2004 року № 326.

В порушення вимог п.п.2,3 порядку, в акті перевірки не наведено конкретних первинних документів про сплачені та нараховані суми податку про додану вартість з зазначенням назви, дати і номеру документів, відповідно до яких виявлені факти порушення податкового законодавства, та на підставі яких зроблено висновок про порушення вимог податкового законодавства.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що податковий орган не довів факт заниження позивачем зобовязань з податку на додану вартість у сумі 3627,00 грн. , що є підставою для часткового задоволення позову та апеляційної скарги. Так, податкове повідомлення-рішення від 26.12.2008 року № /3/37782/6/17-3 слід скасувати в частині визначення 3627,00 грн. основного боргу та 1813,5 грн. штрафних санкцій.

Що стосується вимог позивача про відшкодування шкоди, то вони не підлягають задоволенню, як необґрунтовані будь - якими доводами та такі, що не є підтвердженими будь якими доказами.

Як необґрунтовані відхиляються колегією суддів і вимоги позивача про повернення (зарахування на особовий рахунок СПД ОСОБА_1В.) відповідачем коштів у сумі 218 грн.94 коп.

Виходячи з викладеного , апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2009 р. скасувати. Позов задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська від 26.12.2008 року № /3/37782/6/17-3 в частині визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 5440,5 грн. (в т.ч. 3627,0 грн. основного боргу, 1813,5 грн. штрафних санкцій). У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2009 р. скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська від 26.12.2008 року № /3/37782/6/17-3 в частині визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 5440,5 грн. (в т.ч. 3627,0 грн. основного боргу, 1813,5 грн. штрафних санкцій).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, 49127, м. Дніпропетровськ, вул.. 20-річчя Перемоги , 49а/12 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок Державного бюджету України 2 грн. 80 коп. (дві гривні вісімдесят копійок) судових витрат.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Постанову виготовлено у повному обсязі 16.02.2011 р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: О.А. Проценко