Справа № 2а/0470/10021/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/800/45941/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання: Чайці О.С.,

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 року

та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року

по справі № 2а/0470/10021/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.08.2012 року №, №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що результати проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дніпровський трубний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.03.2012 року, податковим органом встановлено порушення позивачем пп.14.1.3, пп.14.1.9, пп.14.1.27, пп.14.1.36, пп.14.1.71, пп.14.1.159 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.2, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.2 ст.138, пп.138.8.2 п.138.2, пп.138.4, пп.138.8.5 п.138.8, пп.138.10.2, пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.143.1 ст.143; п.146.13, п.146.14, пп.146.17.1 п.146.17 ст.146, пп.153.2.1 ст.152 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток; пп.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.138.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання та завищено податковий кредит.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1522075,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав частку у розмірі 40% у статутному фонді ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» шляхом внесення обладнання для лінії виробництва обсадних труб на базі станків SТС-34100 на суму 13200000,00 грн. Вказане придбання оформлено протоколом зборів засновників №3/2011 від 09.12.2011 року та актом приймання-передачі від 12.12.2011 року.

Податковим органом з цього приводу зазначено, що позивач не включив доходи від відчуження основних засобів при операції із внесення основних засобів до статутного фонду ТОВ «ПЗТО» у 4 кварталі 2011 року у розмірі 6284254,71 грн.

Податковий орган виходив з того, що передача обладнання та державна реєстрація редакції статуту ТОВ «ПЗТО» (15.12.2011 року) здійснені в одному податковому періоді, тобто у 4 кварталі 2011 року. Тому, згідно пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України ТОВ «ДТЗ» та ТОВ «ПЗТО» підпадають під визначення пов'язаних осіб у 4 кварталі 2011 року.

Відповідно до пп.146.17.1 п.146.17 ст.146 Податкового кодексу України, на який посилається відповідач, до продажу або іншого відчуження основних засобів та нематеріальних активів прирівнюються операції із внесення таких основних засобів та нематеріальних активів до статутного фонду іншої особи.

Згідно із п.146.13 ст.146 ПК України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над первісною вартістю придбання невиробничих основних засобів та витрат на ремонт, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані, включається до доходів платника податку, а сума перевищення первісної вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу) (п.146.14 ст.146 ПК України).

Відповідно до пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Посилаючись на вказані правові норми, відповідач дійшов висновку, що позивачем не включено доходи від продажу основних засобів при операції із внесення основних засобів до статутного фонду ТОВ «ПЗТО» у розмірі 6284254,71 грн., виходячи з встановленої різниці між сумою перевищення доходів від продажу відчуження над балансовою вартістю об'єкта основного засобу - 6694723,52 грн., та самостійно задекларованою позивачем сумою - 410468,81 грн.

Колегія суддів погоджується з твердженням судів про хибність висновків податкового органу щодо визнання позивача та ТОВ «ПЗТО» пов'язаними особами та зазначає наступне.

Відповідно до п.146.14 ст. 146 Податкового кодексу України дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу).

При цьому, під звичайними цінами відповідно до пп. 14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку; посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї; платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти: а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку; б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті: надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку; обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання; обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку (пп. 14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України від 15.05.2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (далі - Закон №755-IV) зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.14 ст.29 Закону №755-IV державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи повинен видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) заявнику один примірник оригіналу установчих документів у старій редакції з відмітками державного реєстратора про проведення державної реєстрації змін до установчих документів та в той же день передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.

Таким чином, на момент здійснення позивачем операції з передачі обладнання до статутного фонду ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» до державної реєстрації змін до статуту ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» в частині зміни складу учасників та розподілення часток статутного фонду, позивач та ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» не є пов'язаними особами в розумінні Податкового кодексу України, а відтак, застосування податковим органом до правовідносин, що виникли, звичайних цін є неправомірним.

Стосовно висновків судів щодо виявленого податковим органом завищення підприємством витрат на оплату праці працівникам на суму 99009,00 грн., які не задіяні у виробництві та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на суму 37832,84 грн.; завищення витрат на оплату праці адміністративного персоналу, які не спрямовані на обслуговування та управління підприємством, на суму 2267,00 грн. та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 876,42 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем віднесено до собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) витрати на оплату праці працівникам, які не задіяні на виробництві, на суму 99009,00 грн. та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 37832,84 грн.

Вказані витрати здійснені позивачем у зв'язку з простоєм підприємства з огляду на відсутність належним чином організаційних та технічних умов та необхідності приведенням проектної документації відповідно до вимог законодавства України. Факт простою підтверджений належним чином оформленими документами, та відповідачем не спростований.

Так, 03.01.2012 року за №01/12-П позивачем видано наказ «Про графік роботи», відповідно до якого у зв'язку з виробничою необхідністю для персоналу, який не задіяний в процесі монтажно-пускових робіт, з 03.01.2012 року застосовано графік роботи 2 доби у неділю (середа, четвер) з оплатою праці згідно відпрацьованого часу.

01.02.2012 року за №04/12-П позивачем видано наказ «У зв'язку з виробничою необхідністю», відповідно до якого у зв'язку з відсутністю належним чином організаційних та технічних умов, а також у зв'язку з необхідністю приведенням проектної документації у відповідність до законодавства України, що є невід'ємною частиною для виконання робіт, на період з 01.02.2012 року роботи на виробничій дільниці лінії електрозварювальних труб призупинено, начальнику відділу по роботі з персоналом наказано забезпечити перевід працівників, вказаних у додатку №1, на роботи по підготовці побутових та виробничих площ з їх згоди, зі збереженням заробітної плати у повному обсязі згідно штатного розкладу, працівникам, які не задіяні на виробництві по причині вимушеного простою, встановити плату у розмірі 2/3 окладу згідно штатного розкладу згідно статті 113 КЗпП України.

Відповідно до положень Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці (п.1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату №5 від 13.01.2004 року).

Так, фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Як вбачається з пп.2.2.12 п.2.2 ст.2 вказаної Інструкції до фонду додаткової заробітної плати, який включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, входить оплата за невідпрацьований час, а саме - оплата простоїв не з вини працівника.

Відповідно до ч.1 ст.34 Кодексу законів про працю простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця (ч.2 ст.34 КЗпП).

Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (ч.1 ст.113 КЗпП).

Таким чином, витрати позивача на оплату праці працівникам, які не задіяні на виробництві, відносяться до фонду оплати праці та є такими, що пов'язані зі здійсненням позивачем своєї господарської діяльності, а відтак, здійснені правомірно.

Щодо витрат позивача на виплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, слід вказати, що відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.143.1 ст.143 ПК України до складу витрат платника податку відносяться суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у розмірах і порядку, встановлених законом, а пп. 138.10.4 п.138.10 ст.138 передбачено, що суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування належать до інших операційних витрат.

Зважаючи на той факт, що розділом ІІІ ПК України чітко передбачено віднесення до витрат платника податків сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, висновок відповідача про порушення норм податкового законодавства не є правомірним.

Що ж до включення позивачем витрат до складу витрат на апарат управління, колегія суддів також зазначає, що такі витрати прямо передбачені нормами ПК України.

Відповідно до пп.138.8.5 п.138.8 ст.138 ПК України витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо) відносяться до складу загальновиробничих витрат.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги те, що ПК України передбачено, що витрати на адміністративний персонал, на оплату праці працівникам, які не задіяні на виробництві та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування належать до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, колегія суддів приходить до висновку про правомірність відображення позивачем вказаних витрат у податковому обліку.

Також, колегія суддів погоджується з твердженням судів про помилковість висновку податкового органу щодо безпідставного віднесення підприємством до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 22500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2011 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» (виконавець) укладений договір, за умовами якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах даного договору продати (передати у власність), а покупець прийняти та оплатити у порядку та на умовах цього договору, лінію по виробництву стальних електрозварювальних прицізіонних труб.

На виконання вказаного договору позивачем придбано обумовлену договором лінію, у березні 2012 року ТОВ «Павлоградський завод технологічного обладнання» виписано та надано позивачу податкову накладну №2 від 01.09.2011 року на загальну суму 135000,00 грн., в тому числі ПДВ - 22500,00 грн.

Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, законодавчою підставою не віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум є не підтвердження придбання товарів/послуг відповідними документами, а відтак, доводи відповідача про відсутність у позивача правових підстав для віднесення суми у розмірі 22500,00 грн. до складу податкового кредиту з огляду на придбання товару не за рахунок власних коштів, а за рахунок сум капітального трансферу, який отримано позивачем з бюджету та має цільове призначення, правомірно не приймались судами до уваги.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 року та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року по справі № 2а/0470/10021/12 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписСірош М.В.
підписЮрченко В.П.

Ухвала складена у повному обсязі 17.07.2015 р.