Справа № 2а-16888/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/41821/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року

у справі № 2а-16888/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІВА.ЮА»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІВА.ЮА» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2011 року № , № /50344, № /50342.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року позов був задоволений. Скасовано податкові повідомлення-рішення № , № /50344, № /50342 від 02 листопада 2011 року, прийняті ДПІ у Дарницькому районі м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року і направити справу на новий розгляд або відмовити у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «ОРІВА.ЮА», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва провела позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ОРІВА.ЮА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 27 травня 2009 року по 06 жовтня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 27 травня 2009 року по 06 жовтня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 6601/2305/36506687 від 13 жовтня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги пунктів 14.1.11, 14.1.90, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 135.5.4, 135.5.13, 135.5.14 пункту 135.5 статті 135, статті 159 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 4 квартал 2011 року на 18724,56 грн.; вимоги підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, пункту 12.1 статті 12, підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету у 2009 році на суму 12536,70 грн. та у 2011 році на суму 711,25 грн.: вимоги пункту 2.8 статті 2, пункту 3.5 статті 3, пункту 7.24 статті 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15 вересня 2004 року, в результаті чого позивачем перевищено встановлений ліміт залишку готівки в касі на загальну суму 14877,72 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: ТОВ «ОРІВА.ЮА» перевищено ліміт залишку готівки в касі позивача на суму 14877,72 грн., оскільки в ряді касових ордерів був відсутній підпис отримувача готівки з каси; учасники товариства, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (нерезидент) внесли до статутного капіталу товариства майно вартістю 62700,00 грн., яке не було їм повернуто товариством після прийняття рішення про ліквідацію, у зв'язку з чим позивач повинен був збільшити валовий дохід у 4 кварталі 2011 року на суму 62700,00 грн.; позивач є податковим агентом щодо майна вартістю 67000,00 грн., переданого йому учасниками в обмін на корпоративні права товариства, тоді як товариство не нарахувало та не утримало податок з доходів фізичних осіб із вартості внесеного учасниками товариства майна до статутного фонду товариства; товариством був придбаний робочий комп'ютер-ноутбук директору для виконання його робочих функцій, що є його додатковим благом для директора товариства, з якого позивач як податковий агент повинен був утримати податок з доходів фізичних осіб; товариство неправомірно не включило до складу валового доходу за 4 квартал 2011 року безнадійну кредиторську заборгованість у розмірі 81411,13 грн., яка виникла на підставі контракту від 17 липня 2009 року № 01/07/09 на поставку товару (українського лушпиння соняшникового гранулювання), укладеного з Компанією «Орива Полска Томаш Дерень» (Польща).

На акт перевірки були подані заперечення від 28 жовтня 2011 року № 49579/10/23-506, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін.

02 листопада 2011року ДПІ у Дарницькому районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацом 2 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосувала до ТОВ «ОРІВА.ЮА» штрафні (фінансові) санкції у сумі 29755,44 грн.

02 листопада 2011року ДПІ у Дарницькому районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /50344, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «ОРІВА.ЮА» суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів найманих працівників на 16559,93 грн., у тому числі: 13247,95 грн. - за основним платежем, 3311,98 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціям (штрафами).

02 листопада 2011року ДПІ у Дарницькому районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /50342, яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «ОРІВА.ЮА» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 18724,56 грн. - за основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виходив з того, що податковим органом не було доведено належними доказами правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень, оскільки: кошти у сумі 14887,72 грн. були виплачені із каси товариства у день їх отримання із банківської установи, що підтверджується належним чином оформленими відомостями на виплату грошей та видатковими касовими ордерами; внесок учасника товариства до статутного фонду такого товариства не збільшує валовий дохід товариства, з урахуванням того, що у товариства відсутній обов'язок повернення таких внесків (крім як у разі виходу учасника з товариства); податковим органом не надано доказів належності заборгованості позивача перед Компанією «Орива Полска Томаш Дерень» до безнадійної; у засновників товариства не виник дохід під час заснування такого товариства, з огляду на що позивач не був зобов'язаний як податковий агент нараховувати та сплачувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб із вартості такого майна; комп'ютер, придбаний товариством для виконання директором товариства його трудових обов'язків, не є додатковим благом для директора товариства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий.

Згідно з абзацом 1 пункту 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

В матеріалах справи містяться відомості на виплату грошей (арк. справи 4-28) та видаткові касові ордери (арк. справи 101-118), які складені та підписані у відповідності до вимог зазначеного положення, що свідчить про те, що кошти у сумі суму 14877,72 грн. були виплачені з каси товариства у день їх отримання в банківській установі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 02 листопада 2011 року № та наявність підстав для його скасування.

Згідно з положеннями підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.11 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податковим органом не надано доказів належності заборгованості позивача перед Компанією «Орива Полска Томаш Дерень» до безнадійної, з урахуванням того, що положеннями пункту 11 контракту від 17 липня 2009 року № 01/07/09 визначено, що контракт дії до повного взаєморозрахунку сторін.

Підпунктом 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що інші доходи включають: суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень підпункту 136.1.6 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи у вигляді суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.

За визначенням, наведеним у абзаці 2 підпункту «б» підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прямі інвестиції - це господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, внесок до статутного фонду в обмін на корпоративні права не збільшує оподатковуваний дохід товариства.

Податкове законодавство, що регулює розглядувані правовідносини, не містить положень, які передбачають збільшення доходу платника на суму неповернутого внеску до його статутного фонду. Власне неповернення відповідного внеску не змінює сутності господарської операції з внесення коштів в обмін на корпоративні права як прямої інвестиції та не впливає на порядок податкового обліку такої операції.

До того ж, у товариства відсутній обов'язок з повернення зазначених вкладів (крім як у разі виходу учасника з товариства), тоді як у даному випадку учасниками товариства продавались їхні частки у статутному фонді товариства.

Оскільки операція з внесення вкладу до статутного фонду товариства є оплатною (позаяк передбачає компенсацію у вигляді корпоративних прав), та не передбачає подальшого повернення товариством переданого йому майна у вигляді внеску (учасник несе ризик втрати вартості свого вкладу), то позивач не має заборгованості перед його учасниками за наслідками здійснення ними вкладів та не отримує будь-яких економічних вигод внаслідок неповернення таких вкладів засновникам, що можуть кваліфікуватися як безповоротна фінансова допомога у розумінні підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Тобто, цієї статтею чітко передбачено, що майно, як внесок у статутний капітал, передається засновниками товариства у власність товариства, а не обмінюється на корпоративне право. Корпоративне право у цьому випадку виникає у засновника товариства, який після заснування товариства став власником частки у статутному капіталі цього товариства, а не у результаті укладення якого-небудь договору.

Згідно з положеннями статті 53 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Таким чином, відчуженню (тобто передачі у власність іншої особи) може підлягати частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, а не право власності на цю частку (корпоративне право), яке є у власника.

Пунктом «д» статті 10 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачено, що оподаткований дохід у фізичної особи може виникати у результаті заснування товариства з обмеженою відповідальністю шляхом внесення до статутного капіталу цього товариства її майна.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що у засновників товариства не виник дохід під час заснування такого товариства, з огляду на що позивач не був зобов'язаний як податковий агент нараховувати та сплачувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб із вартості такого майна.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму.

Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що комп'ютер, придбаний товариством для виконання директором його трудових обов'язків, не є додатковим благом директора товариства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2011 року № /50344, № /50342 та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна