Справа № 4980/09
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. справа № 2а-3139/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2008 року у справі №2а-3139/08

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська

до: Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008р. позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з СПД ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська суму заборгованості в розмірі 221,82грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2008р. у справі № 2а-3139/08 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Дана постанова обґрунтована тим, що в якості доказу на підтвердження у відповідача наявності заборгованості за період з 01 січня по 30 березня (включно) 2005 року, позивач посилається на акт виявлення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 221,82грн., та звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік поданим відповідачем до управління Пенсійного фонду у Дніпровському районі. Проте, судом першої інстанції встановлено, що акт виявлення заборгованості наданий позивачем в якості доказу до матеріалів справи, нею не був отриманий. Звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік заповнений та підписаний відповідачем, але в графах сум фактично сплачених страхових внесків за січень, лютий, березень 2005року внесені виправлення, що позбавляє його доказового значення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що розрахунок сум фіксованого внеску, який підлягає сплаті, здійснюється у акті довільної форми за січень, лютий та березень 2005 року; до карток особових рахунків платників заносяться суми, що належать до сплати, на підставі зазначених актів датою їх узгодження.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання представники сторін не зявились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.97 № 400 (далі Закон № 400), який набув чинності з 26.07.97, визначено, що платниками збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до вимог вказаного Закону № 400, Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 в формі товариства з обмеженою відповідальністю є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З 01.01.04 набув чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.03 № 1058.

Відповідно до вимог ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 14, ст. 15 Закону № 1058, Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 взята на облік в УПФУ в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська як страхувальник і є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058, страхувальниками є роботодавці, інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 3 ст. 15 Закону 1058 передбачено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків з дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду України.

У ч. 2. ст. 5 зазначеного Закону вказано, що виключно цим Законом визначається - порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно з вимогами ч. 15 розділу 15 (Прикінцеві положення) Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Крім того, (...) погашення заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 01.01.04 і не погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 106 Закону №1058 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

У разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.

Проте, доказів направлення органом Пенсійного фонду до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 вимоги про сплату недоїмки, матеріали справи не містять. Таким чином, вимога про сплату недоїмки відповідачем з територіальним органом Пенсійного фонду в установленому законом порядку узгоджена не була.

Відповідно до. ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів та не обґрунтував ті обставини, на які посилається в своїй позовній заяві. На думку колегії суддів, правові підстави для стягнення з відповідача 221,84 грн. заборгованості зі збору на обовязкове державне пенсійне страхування відсутні.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.

За таких обставин підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст..ст. 195, 196, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2008 року у справі №2а-3139/08/0470 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначенні ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна