Справа № 31688/09
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2010 р. справа № 2а-3518/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Мірошниченка М.В. Руденко М.А.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області,

до якої приєдналася ОСОБА_1 Державна податкова інспекція по роботі

з великими платниками податків у м. Дніпропетровську,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 22.06.2009р.

у справі № 2а-3518/09/0470

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз/ДМВО»,

пр. Ім. Газети Правда, 20, м. Дніпропетровськ, 49000;

за участю Прокуратури Дніпропетровської області,

пр. К. Маркса, 38, м. Дніпропетровськ, 49044;

до відповідача ОСОБА_1 Державної податкової інспекції по роботі

з великими платниками податків у м. Дніпропетровську,

пр. Кірова, 57, м. Дніпропетровськ, 49600;

до відповідача ОСОБА_2 управління Державного казначейства України

у Дніпропетровській області,

вул. Челюскіна, 1, м. Дніпропетровськ, 49000;

про стягнення 13.943.778,00 грн.,

встановив: Відкритим акціонерним товариством «Дніпрометиз», за участю Прокуратури Дніпропетровської області, подано позов до ОСОБА_1 Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, та до ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, про стягнення 13.943.778,00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за липень-вересень 2008 року.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд (суддя Єфанова О.В.) своєю постановою від 22.06.2009р. виключив ОСОБА_1 Державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську як неналежного Відповідача. Позов задовольнив. Стягнув з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, на користь Позивача, 13.943.778,00 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Постанова суду мотивована тим, що заявлена сума бюджетного відшкодування підтверджена контролюючим органом за наслідками проведених перевірок. Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі бюджетного боргу) є загальні доходи Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, до якої приєдналася ОСОБА_1 ДПІ, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що джерелом сплати бюджетного відшкодування є загальні доходи Державного бюджету України, висновки про проведення відшкодування органу державного казначейства в межах суми бюджетних призначень узгоджує саме Державна податкова адміністрація України.

Крім того, жодною нормою Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено виключення як неналежного Відповідача у справі.

Просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

ОСОБА_1 Державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, Відповідач 1, в додаткових поясненнях у справі вказує на те, що спеціальним Законом України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР (168/97-ВР) права звернення до суду з позовом про стягнення коштів бюджету не передбачається.

Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометиз /ДМВО/», Позивач, скаргу оспорив. В засіданні його представник вказував на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За підсумками звітних періодів Позивачем була своєчасно надана податкова звітність разом з розрахунками суми бюджетного відшкодування.

Бюджетна заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 13.943.778,00 грн. за липень-вересень 2008 року не відшкодована.

Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, Відповідач 2, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Судовий розгляд адміністративної справи здійснювався з повним фіксуванням судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Сутність спору: Як встановлено судом першої інстанції:

18 серпня 2008 року ВАТ «Дніпрометиз /ДМВО/»надано до ОСОБА_1 ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2008 року із розрахунком суми бюджетного відшкодування за липень 2008 року позивачем заявлено до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість в розмірі 6.311.257, 00 грн.; за результатами позапланової документальної невиїзної перевірки з питань підтвердження відшкодування з бюджету податку на додану вартість за липень 2008 року порушень податкового законодавства не встановлено, про що 19 вересня 2008 року видано Довідку № 54-08-02/2-51/05393145, якою підтверджено заявлену до бюджетного відшкодування суму у розмірі 6.311.257,00 грн. в повному обсязі;

18 вересня 2008 року ВАТ «Дніпрометиз /ДМВО/»надано до ОСОБА_1 ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2008 року із розрахунком бюджетного відшкодування за серпень 2008 року позивачем заявлено до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість в розмірі 4.419.188, 00 грн.; за результатами позапланової документальної невиїзної (камеральної) перевірки порушень податкового законодавства не встановлено, про що 17 жовтня 2008 року видано Довідку № 61/08-02/2-53/05393145, якою підтверджено заявлену до бюджетного відшкодування суму у розмірі 4.419.188,00 грн. в повному обсязі;

17 жовтня 2008 року ВАТ «Дніпрометиз /ДМВО/»надано до ОСОБА_1 ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2008 року із розрахунком бюджетного відшкодування за вересень 2008 року позивачем заявлено до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість в розмірі 3.213.333,00 грн.; за результатами позапланової документальної невиїзної (камеральної) перевірки порушень податкового законодавства не встановлено, про що 14 листопада 2007 року видано Довідку № 66-08-02/2-53/05393145, якою підтверджено заявлену до бюджетного відшкодування суму у розмірі 3.213.333,00 грн. в повному обсязі.

Податковим органом складені та направлені до ОСОБА_2 управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області відповідні висновки.

Висновки про відшкодування сум ПДВ повернуто ОСОБА_2 управлінням Державного казначейства України у Дніпропетровській області у зв'язку з відсутністю реєстру суб'єктів підприємницької діяльності із визначенням розмірі відшкодування ПДВ.

Стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 13.943.778,00 грн. за липень-вересень 2008 року стало предметом судового позову.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесені оскарженої постанови, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судове рішення мотивоване тим, що заявлена сума бюджетного відшкодування підтверджена контролюючим органом. Платник податку, відповідно, має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету

Така позиція суду першої інстанції видається колегії помилковою в силу наступного.

Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні.

Право на позов у процесуальному розумінні це право на подачу позовної заяви з метою захисту порушеного права в принципі.

У матеріальному розумінні право на позов це право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного суб'єктивного права і право отримати такий захист.

При цьому, в теорії права ці повноваження розглядаються неоднозначно.

Отже, за своєю структурою право на позов як право на судовий захист складається з права на пред'явлення позову і права на його задоволення.

Так, у відповідності з підпунктом 7.7.3 Закону України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР (168/97-ВР), в редакції, чинній до 31.03.2005р., підставою для отримання відшкодування були дані тільки податкової декларації за звітний період. Платник податку мав право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Водночас, в чинній редакції Закону (168/97-ВР) наведені вище правила відсутні.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Термін «закінчення перевірки», у пятиденний строк якого податковий орган зобов'язаний органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, слід розуміти значно ширше, а ніж складання Довідки за результатами перевірки. В контексті наведеної норми слід враховувати і перевірки, які проводяться податковим органом по основних постачальниках, що мали правові відносини з платником ПДВ, за їх місцезнаходженням, з метою встановлення фактичних обставин здійснених операцій, у тому числі факту включення основними постачальниками сум ПДВ, які підлягають підтвердженню, до складу податкових зобов'язань декларації з ПДВ.

Встановлення цих обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки, може бути пов'язано як з питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах перевірки; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються.

При цьому, спеціальним Законом (168/97-ВР) в діючій редакції права звернення до суду з позовом про стягнення коштів бюджету не передбачається. Наведеному кореспондує і зміст частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За таких обставин задоволення позову про стягнення на користь Товариства бюджетної заборгованості з податку на додану не видається можливим.

Окрім викладеного, згідно з підпунктами 7.7.1, 7.7.2 Закону (168/97-ВР) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Фактична сплата постачальникам має бути переконаним та беззаперечно встановленим судом юридичним фактом реальної дійсності конкретною обставиною, передбаченою нормами податкового права, що спричиняє певні юридичні наслідки.

Зовсім не очевидним є існування такого факту для суду, що розглядав справу, за відсутності належних та допустимих доказів такого в матеріалах справи.

Невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

В силу приписів частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєдналася ОСОБА_1 Державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2009р. у справі № 2а-3518/09/0470 скасувати.

У позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі.

Постанову складено у повному обсязі 13.12.2010р.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: М.А. Руденко