Справа № 819/94/15-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 р. Справа № 876/5373/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Бруновської Н. В., Улицького В. З.

за участю секретаря Корнієнко О. А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Свистун Є. М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року по справі № 819/94/15-a за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2015 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, яким просить визнати незаконним та скасувати податкового повідомлення-рішення № від 18 листопада 2014 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Податкове повідомлення - рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області № від 18 листопада 2014 року скасовано частково на суму 56475,44 грн.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем в межах наданих йому законом повноважень та повністю відповідає вимогам закону.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи працівниками відповідача проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності внесення до бюджету сум плати за землю (орендної плати за земельні ділянки) за період з 20 квітня 2010 року до 27 жовтня 2014 року. Результати перевірки оформлено актом від 5 листопада 2014 року №8488/15-03.

Відповідно до акта в ході перевірки встановлено, що позивачем в період з 30 квітня 2010 року до 27 жовтня 2014 року сплата самостійно визначеного грошового зобов'язання з орендної плати за землю проводилася з порушенням строків визначених пунктом 287.3 статті 287 ПК України.

На підставі даного акту винесено податкове повідомлення-рішення № від 18 листопада 2014 року, яким визначено грошове зобов'язання з орендної плати у розмірі 170184,59 грн.

Згідно з пунктом 287.3 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 цієї статті грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

- податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано;

- посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що строки давності по нарахуванню податкових зобов'язаннях повинні охоплюватися періодом з листопада 2011 року по листопад 2014 року, а відтак податкові зобов'язання поза межами листопада 2011 року не можуть бути застосовані.

Проаналізувавши наведені законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне додати, що Податковим кодексом України передбачено вичерпний перелік випадків, коли грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність підстав для незастосування строку давності, незастосування таких строків є підставою для часткового задоволення позову та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині суми грошового зобов'язання, що виникли за межами визначеного строку.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року по справі № 819/94/15-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Бруновська Н. В.

Улицький В. З.4

Повний текст ухвали складено 21 липня 2015 року