Справа № 2а-1870/269/12
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2012-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/269/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Глазька С.М., суддів - Шевченко І.Г., Воловика С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2003 - 2006 роки.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 26 червня 1982 року перебуває на посаді голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області. За період з 2003 по 2006 рік вона не отримувала службове обмундирування або грошову компенсацію його вартості. Тому просить стягнути з відповідачів грошову компенсацію за невидане службове обмундирування у розмірі 15 900 грн.

Міністерство фінансів України, Міністерство юстиції України, Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, заперечуючи проти позову свою позицію обґрунтовують тим, що забезпечення суддів службовим обмундируванням передбачалося лише до 13.03.2003 року. Тому позивач не має права на грошову компенсацію за невидане службове обмундирування у 2003 2006 роках (т.1 а.с.37-40, 43-45, 48-49, т.2 а.с.82-83).

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву (т.2 а.с.86), в якій зазначала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача, Міністерства юстиції України, в судове засідання не з'явився, в запереченні проти позову (т.2 а.с.82-83) справу просив розглядати без його участі.

Представники відповідачів, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи (т.2 а.с.79,80,81), в судове засідання не зявились.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст.ст. 12, 41 КАС України не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 червня 1982 року та станом на момент звернення до суду перебувала на посаді голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до вимог частини дванадцятої статті 44 Закону України Про статус суддів, в редакції, що була чинною до 11 березня 2000 року, судді забезпечувалися безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначалися Урядом України.

На виконання вказаних вимог Закону, Кабінетом Міністрів України було затверджено постанову від 19 березня 1994 року №177 Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року № 16/5 затверджено Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України

Пунктом 2.10 вказаного Положення було передбачено, що за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу і згідно із нормами зараховується у термін його носіння. Для оформлення компенсаційних виплат подається заява судді на ім'я голови Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного (міського) суду, арбітражного суду, Міністра юстиції Республіки Крим, начальника управління юстиції.

Виплата грошової компенсації проводилася бухгалтеріями Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного, Київського, Севастопольського міського суду, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя, Міністерства юстиції Республіки Крим, управлінь юстиції обласних, Київського, Севастопольського міських держадміністрацій.

11 березня 2000 року набув чинності Закон України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17 лютого 2000 року, пунктом 1 статті 1 якого перше речення частини 12 статті 44 Закону України Про статус суддів (судді забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України) - виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 пункт 1 статті 1 Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів визнано неконституційними.

13 березня 2003 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №19/5 Про визнання таким, що втратив чинність, наказ Мін'юсту України від 22 квітня 1994 року №16/5.

З 04 вересня 2003 року постанова Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №177 Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України втратила чинність на підставі постанови Уряду від 04 вересня 2003 року №1393 Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції.

Отже, забезпечення службовим обмундируванням суддів або виплата грошової компенсація за невикористане службове обмундирування були передбачені законодавством у період з 1996 року по 11 березня 2000 року та з 20 березня 2002 року по 13 березня 2003 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Конотопського райсуду Сумської області від 22 квітня 2003 року, яке набрало законної сили, на користь ОСОБА_1 була стягнута грошова компенсація за невикористане службове обмундирування по 2002 рік включно (т.1 а.с.15-17).

Тобто, позивач мав право на отримання грошової компенсація за невикористане службове обмундирування лише за 2003 рік.

В той же час, відповідно до частин 1 та 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, діючій на момент звернення позивача до суду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Державна судова адміністрація України у письмовому запереченні до позовної заяви вказує на пропущення позивачем річного строку звернення до суду.

На момент розгляду справи по суті редакція ст.100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 03.11.2006 року.

Враховуючи, що на момент звернення позивача до суду була чинною редакція ст. 99 КАС України, яка передбачала річний строк звернення до суду, то суд вважає за необхідне застосувати саме річний строк звернення до суду.

Отже позивачем пропущений річний строк звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2003-2004 роки.

Позивачем не надано суду жодного доказу поважності пропущення строку звернення до суду.

У зв'язку з викладеним ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07 березня 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2003-2004 (включно) роки було залишено без розгляду.

Також судом встановлено, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2005-2006 роки.

Проте, як вище вказував суд, у період 2005-2006 років, жодним законом чи іншим нормативно-правовим актом не передбачалося забезпечення суддів службовим обмундируванням.

Таким чином, у суду відсутні законні підстави для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2005 2006 роки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування за 2005-2006 роки відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) С.М. Глазько

Судді (підпис) І.Г. Шевченко

(підпис) ОСОБА_2

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Глазько