Справа № 803/944/15-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Справа № 876/6926/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Ільчишин Н.В., Качмара В.Я..

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 23 квітня 2015 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення ПДВ з приводу придбання транспортних засобів зареєстрованих лише на суб'єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Позивач та представник Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час і місце слухання справи і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов'язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності в порядку письмового провадження. При цьому, колегія суддів, з причин, наведених вище, відхиляє клопотання представника відповідача від 17.07.2015 року про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач 07 грудня 1993 року зареєстрований як суб'єкт господарювання; одним із видів економічної діяльності підприємця є вантажний автомобільний транспорт.

На підставі зовнішньоекономічного контракту № 39/13 від 02 грудня 2013 року, згідно із рахунками-фактурами F VAT 1/E/2013, F VAT 2/E/2013 від 02 грудня 2013 року, митними деклараціями № 205070000/2013/059882, № 205070000/2013/059875 від 06 грудня 2013 року, підприємцем було придбано і поставлено на територію України вантажний автомобіль марки MAN TGL 12.240, 2006 року випуску, причіп марки SAMRO, 1991 року випуску. При купівлі вказаних транспортних засобів підприємцем сплачено ПДВ в сумі 4 389 грн. 11 коп. і 15 418 грн. 41 коп. відповідно, а всього - 19 808 грн. (а.с. 33-34, 35,36-37, 38).

10 грудня 2013 року позивачем було зареєстровано транспортні засоби в органі державної автомобільної інспекції (державний номер НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3) та отримано відповідні свідоцтва серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6 (а.с. 39). У свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу вказано, що власником ТЗ є ОСОБА_1

10 грудня 2013 року придбані ТЗ зараховано на баланс основних засобів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що стверджується актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (а.с. 40, 42).

Сплачений податок на додану вартість у розмірі 19 808 грн. включений позивачем до складу податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за травень 2014 року, що зафіксовано в розділі "Податковий кредит" акту від 09 квітня 2015 року (а.с. 21).

На підставі направлень № 000555, № 000556 від 13 березня 2015 року, наказу № 474 від 02 березня 2015 року посадовими особами Луцької ОДПІ з 13 березня по 02 квітня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, вимог валютного та іншого законодавства.

За результатами вказаної перевірки Луцькою ОДПІ складено акт від 09 квітня 2015 року за № 1307/17-01/НОМЕР_4, відповідно до висновків якого виявлено порушення, в тому числі, пунктів198.3, 198.4 статті 198 ПК України - завищення податкового кредиту в травні 2014 року на 19 808 грн. (а.с. 6-31).

На підставі акту № 1307/17-01/НОМЕР_4 від 09 квітня 2015 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 квітня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 29 720 грн., з них: 19 808 грн. за основним платежем, нараховано 9 904 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 32).

Відповідно до пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 ПК України визначено, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 товарів/послуг, цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт придбання позивачем вантажних автомобілів підтверджується належними доказами, відповідачем не заперечено і не спростовано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, дані автотранспортні засоби придбані підприємцем ОСОБА_1 для використання в господарській діяльності. Як свідчать копії реєстру документів за 2014 рік - актів наданих послуг по перевезенню вантажів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортних накладних, реєстру подорожніх листів, платіжних документів на придбання паливно-мастильних матеріалів, ОСОБА_1 займається господарською діяльністю із надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом. Придбані автотранспортні засоби використовуються в межах оподатковуваних операцій підприємця ОСОБА_1, оскільки ними фактично здійснювалися внутрішні перевезення вантажів, про що свідчать товарно-транспортні накладні (а.с. 48-73).

Таким чином, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 дотримані вимоги чинного законодавства щодо визначення у травні 2014 року суми податкового кредиту за операціями придбання автотранспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що аналіз ст. 52 та ст. 128 Господарського кодексу України, ст. 320 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується фізичною особою - підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними чи фізичними особами і не передбачено їх реєстрацію за фізичними особами-підприємцями.

Зважаючи на викладене, реєстрація транспортного засобу на фізичну особу не є тією обставиною, яка може свідчити про його придбання без мети подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на додану вартість.

Вказаної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, про що свідчить ухвала від 20.05.2013 року (справа К-30577/10).

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 803/944/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді Н.В.Ільчишин

В.Я.Качмар