Справа № 14470/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2010 р. справа № 2а-200/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-200/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі про поновлення строку та про оскарження бездіяльності і здійснення перерахунку та виплати недоплаченої щомісячної суми допомоги "Дітям війни", -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила відновити пропущений строку для звернення до суду, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як «дитині війни»за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року та просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманих нею сум підвищення до пенсії згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2009 року у задоволені вимог позивачки відмовлено, з чим не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення її вимог у повному обсязі.

Сторони у справі належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Позивачкою до апеляційної інстанції надіслано заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідачем заяв про відкладення розгляду справи до суду не надсилалося, що надає колегії суддів можливості розглянути справу за відсутності сторін у справі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів діючи у відповідності до вимог статті 11 та статті 195 КАС України, визнала за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги у звязку з встановленням під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до не правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції зясовано, матеріалами справи підтверджено та відповідачем у справі не заперечується, що позивачка у справі має статус «дитини війни»та відповідно користується правом на отримання пільг і державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.)

Також установлено, що обставини, які стали підставою для призначення та виплати позивачці підвищення до пенсії як «дитині війни»- не змінилися, тобто позивачка не позбавлена зазначеного статусу, а спірним у цій справі є розмір підвищення до пенсії, який відповідач повинен був відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р нараховувати та виплачувати позивачці у період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року.

Відмовляючи у задоволені вимог позивачки, суд першої інстанції суд правильно встановив фактичні обставини спору, вірно прокоментував норми матеріального стосовно порушення відповідачем прав позивачки на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р., а також правильно застосував до спірних правовідносин в цій частині негативні наслідки пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Правильними є також висновки суду стосовно відсутності підстав для визнання протиправною бездіяльності територіального органу ПФУ за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Вказана норма у викладеній редакції була чинною та підлягала виконанню у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 р., а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія судів погоджується з рішенням суду у вищенаведені частині, і не знаходить підстав для скасування судового рішення в цій частині, оскільки позивачкою безпідставно було пропущено річний строк звернення до суду за захистом своїх прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р., а у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року відповідач діяв законно та прав позивачки не порушував.

Доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та відповідно не можуть слугувати підставою для задоволення вимог позивачки про захист її прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р. та з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року.

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні іншої частини вимог позивачки, помилково застосував норми матеріального права, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Так, судом першої інстанції відмовлено у задоволені вимог позивачки за період з 01.01.2006 року по 08.07.2007 року у звязку з пропуском строку звернення до суду.

За загальним правилом, відмова в задоволенні позову за пропуском строку можлива лише при наявності у позивача права на позов у матеріальному сенсі (обґрунтованості вимог).

Проте, у даному випадку, судом першої інстанції не узято до уваги, що зідно з пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік. Відповідно до Закону України від 19.01.2006 № 3367-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» внесено зміни, згідно з якими виключено пункт 17 статті 77 цього Закону, а новою редакцією статті 110 Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Однак, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог статті 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не приймалися. Отже, пільги для дітей війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2006 році запроваджено не було.

Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році - з 09.07.2007 року, отже, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», позивачка, як особа зі статусом «дитина війни»мала лище за 2007 рік - з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Відповідно у 2006 році та у 2007 році у період із 01.01.2007 року по 08.07.2007 року положення законів про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік були чинними та підлягали виконанню.

Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки за період з 01.01.2006 року по 08.07.2007 року саме за відсутності права матеріальної вимоги, а за пропуском строку звернення до суду правильно необхідно було відмовляти позивачці лише за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Крім того, слід зауважити, що суд першої інстанції правильно відмовивши у задоволені вимог позивачки стосовно визнання протиправною бездіяльності територіального органу УПФУ за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, у той же час суд не обговорив та не вирішив по суті вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату їй недоплачених сум підвищення до пенсії виходячи із 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року.

За наведених обставин, колегії суддів вважає за необхідне зазначити, що у 2008 році до статті 6 Закону від 18.11.2004 № 2195-IV вносилися зміни, якими встановлювався інший, менший від визначеного указаною нормою, розмір підвищення до пенсії, які визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) лише рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, відповідно підстав для захисту прав позивачки на отримання підвищення до допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року відсутні.

Залишилися також невирішеними вимоги позивачки стосовно захисту її прав на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, та неправильно вирішено вимоги позивачки щодо протиправності бездіяльності відповідача у зазначений період часу, що відповідно до повноважень апеляційного суду підлягає вирішенню по суті, з прийняттям нової постанови після скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи вимоги позивачки у вищенаведеній частині, колегія суддів зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції у задоволені наведених у попередньому абзаці вимог у звязку з виплатою їй підвищення до пенсії у розмірах визначених постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 року та з підстав недоведеності позивачкою бездіяльності відповідача стосовно відновлення порушених прав та перерахунку підвищення відповідно до розміру, визначеного Законом.

Суд першої інстанції тим самим порушив загальні засади пріоритетності Законів над урядовими нормативними актами, тобто застосував у спірних правовідносинах положення постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року, яка не відповідає вимогам Закону та суттєво зменшує розмір підвищення до пенсії «дітям війни».

Між тим, право позивачки на отримання починаючи з 22 травня 2008 року щомісячно підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., підтверджено Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, з прийняттям якого визнано неконституційними положення Закону про Державний бюджет на 2008 р., що замінювали у 2008 р. розмір підвищення до пенсії.

Наведені висновки колегії суддів узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, колегія вважає за необхідне зобовязати відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. починаючи з 22.05.2008 року.

При перерахунку підвищення до пенсії позивача, відповідач повинен узяти до уваги положення ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання осіб зі статусом «дитина війни»

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено саме на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та починаючи з 22.05.2008 року. Таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Положення статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, та на яку посилався відповідач, обґрунтовуючи свою бездіяльність щодо не підвищення пенсії тим, що кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, колегія суддів до уваги не бере, оскільки відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Водночас, апеляційний суд будучи позбавленою вийти за межі позовних вимог позивачки у цій справі, але з урахуванням на встановлені у справі обставини щодо порушення її прав, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу територіального органу ПФУ на те, що на законодавчому рівні до теперішнього часу не вносилося змін до редакції ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо розміру підвищення до пенсії, і за змістом якої встановлено підвищення пенсії «дітям війни»на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Так, у період 2009 року та у 2010 році визначений статтею 6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір підвищення до пенсії дітей війни не змінювався, отже, нарахування та виплата позивачці щомісячного підвищення до пенсії, повинно було здійснюватися відповідачем згідно до приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленого законом на час виплати.

Та обставина, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами не може слугувати підставою для виплати позивачу щомісячного підвищення до пенсії у розмірах менших ніж 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Зазначене свідчить про те, що незалежно від змісту судового рішення, відповідач субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на підставі та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»нараховувати та виплачувати позивачці щомісячно підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком до часу внесення змін на законодавчому рівні.

Таким чином, враховуваючи вищевикладене та керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2009 року скасувати

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі щодо ненархування та не виплати ОСОБА_1 відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі донарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованого відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та встановленого на час виплати розміру мінімальної пенсії за віком, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум підвищення до пенсії у вказаний період.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кам'янсько-Дніпровському районі відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

У повному обсязі постанова суду виготовлена 21 липня 2010 року

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко