Справа № 41681/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2010 р. справа № 2а-1452/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Коршуна А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області

на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2009 р.

у справі № 2а-1452/09 (категорія статобліку - 2.19.6)

за позовом: ОСОБА_1, м. Василівка Запорізької області

до: Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області

про: визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок надбавки до пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

15.10.2009 р. позивач звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області (далі УПФУ в Василівському районі) про визнання протиправними дій відповідача та про покладення на останнього обовязку здійснити перерахунок та виплатити позивачу надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по теперішній час, зобовязання відповідача виплачувати у подальшому, з дати винесення рішення суду, соціальну допомогу згідно вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Позов також містив заяву про поновлення строку звернення до суду.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 13.11.2009 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни. Зобовязано УПФУ в Василівському районі здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_2 надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 15.10.2008 р. по 13.11.2009 р. у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог обґрунтовано посиланнями на норми ст. ст. 99,100 КАС України.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Посилаючись у апеляційній скарзі на те, що постанова Василівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2009 р. прийнята судом з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на помилкове застосування судом норм ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом. Зазначає, що відповідно до ч. 3 тієї ж статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тобто Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Апелянт також зазначає наступне.

З 1 січня 2008 року механізм реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»(п. п. 2 п. 41 розділу ІІ), згідно з яким дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, вплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасникам війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищується на 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає 47 грн.

Апелянт вказує, що рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008р. не може бути підставою для задоволення позову, оскільки після цього пунктом 8 постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року встановлено, що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та „Про жертви нацистських переслідувань) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня 48, 1 гривні, з 1 липня 48,2 гривні, з 1 липня 48, 2 та з 1 жовтня 49, 8 гривні.

Апелянт також зазначає, що як орган Пенсійного фонду він діяв згідно чинних законів та в межах коштів, передбачених бюджетом.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, проти апеляційної скарги не заперечив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак рішення суду слід змінити з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 12.11.1943 р., і відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі і ст. 6 вказаного Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус «дитини війни», на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, яким позивачу, як особі з статусом «дитини війни»у 2007 році не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке повинно було бути розраховане виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, а у 2008 р., 2009 р. вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10%.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог за 2007 р., на підставі норм ст. ст. 99, 100 КАС України, а також виходячи з того, що поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач не зазначив.

Щодо позовних вимог, предявлених за 2008 р. та по день розгляду справи - 13.11.2009 р., слід зазначити наступне.

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладено у наступній редакції - дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Отже, нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»дійсно зупинялася дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Але названі норми, звужуючи обсяг права дітей війни, водночас залишали незмінним зміст права дітей війни на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з зазначеного, рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»- визнані такими, що не відповідають Конституції України Таким чином, оскільки з прийняттям Конституційним судом України рішення № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення Закону «Про Державний бюджет України на 2008 рік», які призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані неконституційними, то під час вирішення спору необхідно застосовувати положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше.

Нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд також обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги позивача про покладення на ПФУ обовязку здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії, починаючи з дати винесення рішення суду на невизначений строк, не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Закон не передбачає можливості щодо захисту прав особи від порушень, що, на думку позивача, можуть виникнути у майбутньому.

Отже, суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, що виключає підстави для його скасування. Однак, у абзаці 3 резолютивної частини рішення помилково зазначено період з 15.10.2008 р. по 13.11.2009 р.

Оскільки виплати набавки до пенсії особам, які мають статус «дитина війни», за кожний рік передбачені Державним бюджетом України на певний рік, і органи державної влади здійснюють виконання Державного бюджету України протягом кожного бюджетного періоду, тому колегія суддів, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції по суті заявлених позовних вимог прийнято правильне рішення, вважає за необхідне, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, змінити рішення суду першої інстанції у даній справі та у абзаці третьому резолютивної частини рішення замість слів «з 15 жовтня 2008 року по 13 листопада 2009 року»зазначити слова «з 15 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 13 листопада 2009 року», а в решті постанову суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначався згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дорівнював прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Посилання апелянта на норми постанови Кабінету Міністрів України № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" також не приймаються колегією суддів, як такі, що не відповідають нормам ч. 2 ст. 9 КАС України, згідно якої визначено пріоритет Закону над підзаконним нормативним актом.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207

Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2009 р. змінити.

У абзаці третьому резолютивної частини рішення замість слів «з 15 жовтня 2008 року по 13 листопада 2009 року»зазначити слова «з 15 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 13 листопада 2009 року».

В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: А.О. Коршун