Справа № 819/1753/15
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1753/15

14 липня 2015 р. м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

Головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Косюк О.П.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції (надалі Відділ ДВС Тернопільського РУЮ, відповідач) про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.05.2015 р. ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2015 р. ВП № 47499390, винесену старшим державним виконавцем Відділу ДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_3, про стягнення штрафу в розмірі 850,00 грн. На думку позивача вказана постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу не підлягає виконанню, оскільки її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В обгрунтування зазначив, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2015 р. державним виконавцем було дотримано вимоги закону та строки предявлення до виконання постанови відділу Державної автомобільної інспекції не були порушені.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення № 197891 від 09.11.2014 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в сумі 850,0 грн.

Постанова про стягнення з позивача на користь держави штрафу вперше була звернута до виконання у відділ ДВС Тернопільського РУЮ 12.01.2015 р., про що свідчить постанова державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ ВП № 45996363 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14.01.2015 р., згідно якої у відкритті виконавчого провадження з виконання постанови ДАІ відмовлено, у звязку із відсутністю повної адреси проживання боржника.

Вдруге постанову про стягнення з позивача штрафу звернуто до виконання у відділ ДВС Тернопільського РУЮ 11.03.2015 р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ ВП № 468338627 від 13.03.2015 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у звязку із відсутністю дати набрання законної сили рішенням та дати предявлення до виконання.

Втретє постанову про стягнення штрафу звернуто до виконання 12.05.2015 р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ ВП № 47499390 від 13.05.2015 р. відкрито виконавче провадження провадження про стягнення штрафу в розмірі 850,00 грн. з ОСОБА_1.

Як вбачається з супровідного листа, копію вказаної постанови 13.05.2015 р. направлено на адресу позивача.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно визначення ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

П. 1 ч. 1 ст. 22 Закону встановлено, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців.

За приписами ч. 1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Ст. 303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Положеннями ст. 23 Закону передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що до строку предявлення до виконання не підлягає зарахуванню строк, протягом якого виконавчий документ перебував на виконанні у державного виконавця, оскільки мало місце переривання встановленого п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону строку, та цей термін, відповідно не зараховувався до нового строку. Відтак, зважаючи на приписи ст. 23 Закону, у даному випадку датою закінчення строку предявлення до виконання постанови є 13.06.2015 р.

Таким чином, втретє постанову про стягнення з позивача штрафу було звернуто до виконання в межах строку предявлення до виконання, а відтак, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.