Справа № 40401/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2010 р. справа № 2а-671/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на постанову Ленінського районного суду від 14 жовтня 2009 року по адміністративній справі № 2а-671/2009 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій посадових осіб незаконними та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати дії відповідача, щодо нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не в повному обсязі неправомірними; стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки в розмірі 10848 грн.30 коп.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволені частково: визнано незаконною бездіяльність відповідача щодо не донарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної компенсації за оздоровлення за 2005, 2008, 2009 роки у розмірах, передбачених п.3 ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязано відповідача здійснити на користь ОСОБА_1 донарахування щорічної компенсації на оздоровлення за 2005, 2008, 2009 роки у розмірах, передбачених п.3 ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязавши забезпечити виплату цих сум.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2009 року. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на наступне висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, допомога на оздоровлення позивачу сплачувалась відповідно до вимог діючого законодавства.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серія № 299008 (а.с.5) .

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ , щорічна допомога учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, виплачується у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат.

При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (аб.7 ч. 4 ст. 48 Закону № 796-ХIІ ).

При виплаті за 2005-2008 рік керувався постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою розмір зазначеної допомоги встановлений для учасників ліквідації 2 категорії в сумі 100 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо поновлення строків позовної давності за 2005 рік, оскільки позивач щорічно отримував допомогу на оздоровлення мав змогу контролювати її розмір, а тому позовні вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобовязання провести донарахування щорічної компенсації на оздоровлення , відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2005 рік задоволенню не підлягають, у звязку з пропуском строку.

Згідно відомостей відповідача щорічна допомога на оздоровлення виплачена позивачу у серпні 2005 р. у розмірі 100 грн., за 2007 рік у травні -100 грн., за 2008р. була виплачена позивачу у червні в розмірі 100 грн. , за 2009 рік у квітні 100 грн. (а.с.7).

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007, № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", частину 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: "одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 положення п. 28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», яким ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»викладена в новій редакції визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому дія ст. 48 Закону відновлена.

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»на час звернення позивача з вимогою до відповідача про виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення та на час постановлення судом першої інстанції рішення по даній справі були чинними, то за висновками колегії суддів при розрахунку позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення необхідно керуватися положеннями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на2008 рік»та Постанови Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 71 Закону України «про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету міністрів України в 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами.

В 2009 році нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначеним ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не приймались.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у 2009 році нарахування одноразової допомоги на оздоровлення повинно проводитись відповідно до ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796.

Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону № 796 та не може бути віднесено до реалізації права призначеного ст..71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Колегія суддів вважає, що положення ст.71 закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»в частині надання права Кабінету Міністрів України встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань не можуть бути застосовані до визначання розміру щорічної допомоги на оздоровлення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки розмір вже встановлено ст. 48 вищевказаного закону, тому норма Закону має вищу юридичну силу ніж підзаконний нормативний акт ( постанова КМ України).

Таким чином відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону № 796 і у 2009 році сплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до розміру визначеному ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П о С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року у справі № 2а-671/2009 в частині визнання незаконною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради щодо донарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної компенсації на оздоровлення за 2005 у розмірах, передбачених п.3 ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську здійснити на користь ОСОБА_1 донарахування щорічної компенсації на оздоровлення за 2005 рік у розмірах, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»- скасувати, відмовивши в задоволені позовних вимог в цій частині.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: С.А. Уханенко