Справа № 13792/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2010 р. справа № 2а-58/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу

на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про стягнення недоплаченої щорічної державної соціальної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2007 року позивач звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу та просив визнати незаконними дії відповідача по несплаті щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірах передбачених ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі по тексту Закон № 796), зобовязати відповідача здійснювати виплату одноразової грошової допомоги як передбачено ст. 48 Закону №796. Зобовязати відповідача здійснити перерахунок по виплаті щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки виходячи з кратності мінімальних заробітних плат на час виплат з врахуванням частково сплаченої суми, стягнути з відповідача недоплачену суму допомоги за 2000-2007 роки в розмірі 6983,00 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року позовні вимоги задоволені: визнано незаконними дії відповідача по несплаті позивачу щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірах передбачених ст. 48 Закону №796. Зобовязано відповідача здійснювати виплату одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення в порядку ст. 48 Закону №796. Зобовязано відповідача провести перерахунок виплат щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2000-2007 роки виходячи з кратності мінімальних заробітних плат на час виплат з врахуванням частково сплаченої суми, стягнуто на користь позивача суму щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за період з 2000 року по 2007 рік у розмірі 6983,00 грн. та витрати за надання юридичної допомоги у сумі 400,00 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліда 3 групи, який користується правами та пільгами, передбаченими Законом №796, в тому числі відповідно до ст.48, виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. В порушення наведеної норми Закону відповідачем виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 28.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Позивач звертався до відповідача із заявою про перерахунок компенсаційних витрат на оздоровлення відповідно до положень статті 48 Закону №796 за спірний період, на яку отримав відповідь про відмову за відсутністю підстав такого перерахунку.

Позивач як постраждалий від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії і являючись інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при ліквідації аварії, відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Проте, відповідач проводив виплату позивачу допомоги на оздоровлення не у відповідності із ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а у грошовій сумі, визначеній постановами КМУ № 836 від 28.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що за 2006 р. на час виплати спірної суми позивачу діяли обмеження ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлені Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 р.", тому при виплаті суми на оздоровлення за 2006 р. відповідач правомірно застосував норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 р." щодо обмеження реалізації ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які не були визнані неконституційними і підлягали застосуванню розміри виплат, визначені постановкою КМУ № 562.

Виходячи з обставин справи суд першої інстанцій прийшов до неправильних висновків щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення спірних виплат за 2006 рік

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач в частині позовних вимог щодо стягнення недоплаченої суми на оздоровлення за 2000-2005 роки оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки запереченням відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Отже оскільки позивачем не наведено причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги за період з 2000 року по 2005 рік задоволенню не підлягають, а тому постанову суду в цій частині слід скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог за пропуском строку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2007 рік, виходив з тих обставин, що відмова позивачу у виплаті заборгованості по компенсації на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону №796 за вказаний період не відповідає наведеному Закону та являється протиправною, тому виходячи із засад пріоритетності Законів над урядовими нормативними актами при вирішенні спору застосовуються норми Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

Згідно обставин справи позивач, як постраждалий від наслідків Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України.

Судом встановлено, що відповідач виплатив 11 липня 2007 року позивачу допомогу на оздоровлення не у відповідності із ст.48 Закону № 796, а у твердій грошовій сумі, визначеній постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. за 2007 рік в розмірі 90 грн. що підтверджується довідкою відповідача №6049 від 03.12.2007 р. (а.с. 8).

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинена на 2007 рік. Згідно з рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. N 6-рп/2007 зупинення дії ст.48 Закону України № 796-ХП, передбачене п.30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнане таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним.

Отже, на час виплати допомоги (17 липня 2007 р.) за 2007 р. зупинення дії ст.48 Закону № 796 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2007 р." рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. визнане неконституційним, тому при виплаті спірних сум відповідач повинен був застосувати ст.48 Закону №796 з виплатою допомоги на оздоровлення у кратному розмірі відповідно до мінімального розміру заробітної плати на час проведення виплати.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону №796-ХІІ, відповідач повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в сумі:

440 грн. х 4 = 1760 грн.

1760 грн. 90 грн. (сума виплаченої допомоги за 2007 рік) = 1670 грн.

Ці висновки є правильними та обґрунтованими, тому в цій частині постанову необхідно залишити без змін.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та визнання неправомірності дій відповідача при нарахуванні суми доплати на оздоровлення за 2007 р.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом невірно було вирішено питання про відшкодування позивачу судових витрат по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Постановою КМУ №590 від 27 квітня 2006 року «Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ»визначено, що компенсація в адміністративних справах, витрат пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень:

якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати (на момент винесення рішення) 605 грн. за повний робочий день, сума відшкодування становить 30,25 грн. (605 х 5%).

Як видно з матеріалів справи, відповідно до квитанції (а.с.9) позивач сплатив за надання правової допомоги 400 грн. В матеріалах справи крім журналу судового засідання відсутні інші документи якими підтверджується час витрачений адвокатом ОСОБА_2 при розгляді даної справи.

Згідно журналу судового засідання від 17 березня 2008 року (а.с.52-55) тривалість розгляду справи склала 40 хвилин.

Таким чином, компенсаційні витрати складають 30,25грн.: 8год. : 60хв. х 40хв. = 2,52грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення, тому воно підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневому районної у місті ради м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневому районної у місті ради м. Кривого Рогу провести нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на час виплати, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з місцевого бюджету Жовтневого району м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги в розмірі 2,52 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 19 листопада 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: А.В. Суховаров