Справа № 2а-7794/09/1770
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2010-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-7794/09/1770

09 червня 2010 року 13год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів: Боймиструка С.В., Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Яковчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

прокурор: не з'явився,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_3 державного майна України
про визнання наказів нечинними та їх скасування, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 державного майна України (ФДМУ) з адміністративним позовом про визнання нечинними та скасування наказів № 350-р від 08.11.06р. «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.», № 351-р від 09.11.2006р. «Про звільнення ОСОБА_1Ф.», № 373-р від 25.12.2006р. «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи», № 9 ДСК від 25.01.2007р., поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 9 червня 2010 року провадження у справі в частині позовних вимог позивача про визнання нечинним та скасування наказу № 9 ДСК від 25.01.2007р., поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу закрито у звязку з відмовою позивача у частині цих позовних вимог.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що наказ № 350 р від 8 листопада 2006 року «Про припинення перебування ОСОБА_1Ф.»на державній службі видано на підставі звернень до ФДМУ від Кабінету Міністрів, Секретаріату Президента, народних депутатів України з приводу його неправомірних дій. Разом з тим, у згаданому наказі відсутні будь які дані про наявність неправомірних дій з його боку, не зрозуміло про які конкретні звернення посадових осіб, та з якого приводу у них йдеться мова. Голова ФДМУ, видаючи наказ № 350- р, керувалась пунктами 2, 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», які посилаються на вимоги, передбачені ст. 16 Закону України «Про державну службу». Із змісту згаданого Закону вбачається, що державний службовець не має права вчиняти дії, передбачені ст.ст. 1 і 5 Закону України „Про боротьбу з корупцією». За таких обставин в наказі необхідно було вказати які конкретно корупційні дії ним було вчинено та за яких обставин. При цьому залишено поза увагою, що лише органи, визначені у ст. 4 Закону України «Про боротьбу з корупцією»мають право складати протоколи про корупційні діяння, а вирішення таких справ покладено на суди. Разом з тим, він до адміністративної відповідальності за вчинення корупційних дій не притягався. Зазначає позивач також, що 21 вересня 2006 року було видано наказ № 318-р «Про проведення службового розслідування». При цьому відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну службу»та Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, підстав для проведення такого розслідування не було. У згаданому акті вказано про вчинені ним порушення з приводу використання службового автомобіля під час перебування на лікарняному, та допущення проведення 29 липня 2005 року загальних зборів акціонерів ВАТ «РЗТА». За результатами службового розслідування наказом ФДМУ № 346-р від 6 листопада 2006 року йому було оголошено догану.

Наказ ФДМУ № 350 р від 8 листопада 2006 року «Про припинення перебування ОСОБА_1 на державній службі»та наказ № 351 р від 9 листопада 2006 року «Про звільнення ОСОБА_1Ф.»видано відразу після закінчення службового розслідування, в них не вказані конкретні порушення, а за будь які інші йому не відомо, тому позивач зробив висновок про те, що згадані накази прийняті на підставі службового розслідування. За таких обставин позивач вважає, що ФДМУ порушено вимоги ст. 61 Конституції України та ст. 149 КЗпП України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне и те ж саме правопорушення.

Також, позивач зазначає, що наказ ФДМУ № 351 р від 9 листопада 2006 року «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи»було видано на час його перебування на лікарняному. А тому такий наказ є незаконним, оскільки він суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що вищевказані накази є протиправними та незаконними, видані внаслідок упередженого ставлення до нього з боку керівництва ФДМУ. Просив суд задоволити позов, визнати нечинними та скасувати накази № 350-р від 08.11.06р. «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.», № 351-р від 09.11.2006р. «Про звільнення ОСОБА_1Ф.», № 373-р від 25.12.2006р. «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи».

Відповідач ОСОБА_3 державного майна України позов не визнав, про що подав суду письмові заперечення.

В судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що 21 вересня 2006 року ОСОБА_3 було видано наказ № 318 р з метою проведення службового розслідування перевірки фактів неналежного виконання службових обовязків, перевищення повноважень начальником регіонального відділення ОСОБА_3 державного майна України по Рівненській області ОСОБА_1

За результатами такого розслідування наказом № 346-р від 6 листопада 2006 року ОСОБА_1 було оголошено догану. Проте, зазначена догана не була підставою для винесення ФДМУ оспорюваних наказів.

Проходження державної служби та її припинення регулюється Законом України «Про державну службу», яким встановлено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється також з підстав, визначених у ст. 30 згаданого Закону і в таких випадках норми КЗпП України не застосовуються. Припинення державної служби не можна кваліфікувати як звільнення з ініціативи адміністрації.

Відповідно до п.п.2 та 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється у разі недотримання повязаних з її проходженням вимог, передбачених ст. 16 цього Закону ( вчинення дій, передбачених стст. 1 і 5 Закону України „Про боротьбу з корупцією», участь у страйках, інші дії, що перешкоджають нормальному функціонуванню державного органу, інші обмеження), а також відмови державного службовця від прийняття Присяги державного службовця.

Що стосується наказів ОСОБА_3 від 8 листопада 2006 р., № 350- р, № 351 р від 9 листопада 2006 р., № 373 р від 25 грудня 2006 року, то в них не йде мова про звільнення позивача з посади відповідно до ст. 148 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_3 у згаданих наказах зазначено правові підстави як припинення державної служби позивача та його звільнення. Зазначені накази видані на підставі численних звернень до ФДМУ від Кабінету Міністрів, Секретаріату Президента, народних депутатів України з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 Також, представник відповідача вказала на корупційні діяння позивача, зокрема, щодо прийняття ним на роботу рідної сестри.

Представник відповідача вважає вищеназвані накази правомірними та законними, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заперечення представника відповідача, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 3 серпня 1992 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника регіонального відділення ОСОБА_3 державного майна України по Рівненській області. ОСОБА_3 державного майна України 8 листопада 2006р. видано наказ № 350-р «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.»з 9 листопада 2006р. Наказом ОСОБА_3 державного майна України від 9 листопада 2006р. № 351-р ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Регіонального відділення ОСОБА_3 по Рівненській області. У звязку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 09 листопада 2006р. по 20 листопада 2006р. наказом ОСОБА_3 №373-р від 25 грудня 2006р. внесено зміни до даного наказу й звільнено ОСОБА_1 із займаної посади 21 листопада 2006 року.

Наказ № 350-р від 08.11.06р. «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.» ОСОБА_3 державного майна України видано на підставі пп.2,6 ст.30 Закону України «Про державну службу України». З даного наказу вбачається, що підставою такого звільнення ОСОБА_1 слугували численні звернення, які надходили на адресу ОСОБА_3 державного майна України від Кабінету Міністрів України, Секретаріату Президента України, народних депутатів України та громадян України з приводу неправомірних дій ОСОБА_1, які підтвердилися під час перевірок.

Проте, у вищезазначеному наказі не зазначені конкретні звернення, коли і саме з яких питань надходили до ФДМУ та які саме факти неправомірних дій позивача підтвердилися під час перевірок, здійснених ФДМУ.

З пояснень представника відповідача вбачається, що численні звернення, які надходили на адресу ОСОБА_3 державного майна України від Кабінету Міністрів України, Секретаріату Президента України, народних депутатів України та громадян України з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 знайшли відображення та підтвердилися в ході проведених перевірок.

Наказ ОСОБА_3 № 351-р від 9 листопада 2006р. «Про звільнення ОСОБА_1Ф.»видано на підставі наказу № 350-р від 8 листопада 2006р. та відповідно до ст.7 КЗпП України, якою передбачено особливості регулювання праці деяких категорій працівників.

Відповідно до пп.2, 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про державну службу», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: недотримання повязаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; відмови державного службовця від прийняття або присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про державну службу»встановлено, що державний службовець не має права вчиняти дії, передбачені статями 1 та 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією».

Статтею Закону України «Про боротьбу з корупцією»визначено, що вчинення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за винятком осіб, зазначених у частині другій цієї статті, будь-якого з передбачених у статті 1 цього Закону корупційних діянь, якщо вони не містять складу злочину, тягне за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, норми цього Закону містять спеціальні обмеження щодо державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, спрямовані на попередження корупції. Розгляд адміністративних справ про корупційні діяння або інші правопорушення, повязані з корупцією, здійснюється відповідними судами, а постанова суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за корупційні діяння або інші правопорушення, повязані з корупцією, у триденний строк направляється відповідному державному чи виборному органу для вирішення питання згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В усіх згаданих наказах відсутні обґрунтовані конкретні підстави для звільнення ОСОБА_1 з роботи, а також не зазначено, у чому полягає заподіяна ним шкода. В судовому засіданні представник відповідача надав ряд документів, які на його думку, є підтвердженням неправомірних дій позивача і явились підставою для його звільнення з роботи, проте, не довів суду правомірність прийнятих ФДМУ рішень щодо позивача.

З пояснень представника відповідача вбачається, що за результатами службового розслідування від 21 вересня 2006р наказом № 346-р від 6 листопада 2006 року ОСОБА_1 було оголошено догану, проте, зазначена догана не була підставою для винесення ФДМУ оспорюваних наказів. Однак, як встановлено в судовому засіданні факти вказані за результатами службового розслідування вплинули на винесення оскаржуваних наказів.

Суд не бере до уваги покликання на результати службового розслідування, яке проводилось за наказом ФДМУ №318-р від 21 вересня 2006року з наступних підстав.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду від 07 травня 2007р. службове розслідування проведено в порушення ст.22 Закону України „Про державну службу»та Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000р. № 950, а тому даний наказ ОСОБА_3 визнано нечинним та скасовано.

За результатами згаданого службового розслідування наказом ОСОБА_3 №346-р від 6 листопада 2006р. ОСОБА_1, оголошено догану. Постановою Рівненського міського суду від 18 січня 2007р. даний наказ визнано нечинним та скасовано, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді догани накладене безпідставно та з численними порушеннями вимог діючого законодавства. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2007р. постанову Рівненського міського суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4 березня 2010 року постанову Рівненського міського суду від 18 січня 2007року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2007року залишено без змін.

Враховуючи той факт, що наказ ОСОБА_3 № 350-р від 8 листопада 2006р. «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.»та наказ ОСОБА_3 № 351-р від 9 листопада 2006р. «Про звільнення ОСОБА_1Ф.»видано відразу після закінчення службового розслідування, колегія суддів суду приходить до висновку, що зазначені накази також приймалися за результатами службового розслідування. Такий висновок підтверджується також запереченнями відповідача.

За таких обставин ОСОБА_3 державного майна України порушено вимоги ст. 61 Конституції України, за якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне и те саме правопорушення.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося, зокрема, у звязку з тим, що він в порушення вимог ст.12 Закону України «Про державну службу»прийняв на роботу до регіонального відділення свою рідну сестру ОСОБА_4 і такі його дії є корупційними. Таке твердження представника відповідача спростовується вимогами ст.12 Закону України „Про боротьбу з корупцією», відповідно до якої визнавати чи дані дії є корупційними надано суду, а відповідач не надав суду рішень суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційних діянь.

Судом досліджені накази регіонального відділення ОСОБА_3 по Рівненській області, з яких вбачається, що відповідно до наказу № 18-к від 29 березня 1994р. ОСОБА_4 була прийнята на посаду спеціаліста першої категорії з 29 березня 1994 року, пізніше за наказами переводилась на посади провідного спеціаліста, а з 25 травня 2005р. працювала на посаді головного спеціаліста відділу управління державним майном й не була безпосередньо підпорядкована начальнику регіонального відділення.

В обґрунтування підстав для звільнення з роботи ОСОБА_1 представник відповідача послався також на довідку від 8 листопада 2006 року про результати перевірки законності дій посадових осіб Регіонального відділення при передачі в оренду приміщень гуртожитку по вул. Відінській, 42а у м. Рівному.

Судом встановлено, що з результатами цієї перевірки ОСОБА_1 не був ознайомлений й від нього не відбиралось пояснення.

Встановлено також, що підставою для проведення перевірки були неодноразові звернення до ОСОБА_3 мешканців гуртожитку по вул. Відінській, 42а у м. Рівному. Однак, ці звернення мали місце ще в липні 2005р., лютому та травні 2006р. Вони розглядалися ОСОБА_3 з явним порушенням строків для їх розгляду, передбачених Законом України „Про звернення громадян».

Жодної інформації щодо результатів перевірки зазначених звернень мешканців гуртожитку і вказівок з ОСОБА_3 по усуненню порушень, до регіонального відділення не надходило. З цього питання відповідачем не надано суду будь-яких документів.

У зазначених зверненнях громадян ставились питання постійної прописки жильців гуртожитку, про розірвання договорів оренди з орендарями, про необхідність передачі гуртожитку в комунальну власність.

В довідці перевірки ОСОБА_3 від 8 листопада 2006р. мова також йде про події, які мали місце ще в 1999 році.

Так, відповідно до п.2 протоколу наради з питань розірвання договору купівлі-продажу державного майна ЖКК «Рівнеагробуд»та подальшого використання цього майна від 25.11.99р. начальник РВ ФДМУ ОСОБА_5 до кінця І кварталу 2000р. повинен був „перебрати у відповідності до чинного законодавства права орендодавця обєктів державного майна, зданих в оренду ВАТ «Полісся».

Дослідженими в справі доказами встановлено, що вказані площі здавалися в оренду для здійснення підприємницької діяльності ще ВАТ «Полісся».

Відповідачем не надано суду довідок та матеріалів перевірок працівників ОСОБА_3 Державного майна України в проміжок часу з 1999р., де ставиться вимога про розірвання з орендарями договорів . оренди нежитлових приміщень гуртожитку.

Однією з підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи представник відповідача вважає, що в порушення ст.5 ЗУ „Про боротьбу з корупцією»ОСОБА_1 сприяв фізичним та юридичним особам, використовуючи своє службове становище. В підтвердження цього він навів факт, коли листом Регіонального відділення від 08 вересня 2006 р.№ 3052 за підписом ОСОБА_1 були відкликані пояснення Регіонального відділення від 11 серпня 2006 р. за підписом ОСОБА_6 щодо позову ТОВ «Тараопторг»до виконавчого комітету Рівненської міської ради та третьої особи Рівненського відділення ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Рівненської міської Ради від 25 січня 2006р. №26 „Про скасування рішення виконавчого комітету від 9 листопада 2004р. № 290 «Про виведення із житлового фонду гуртожитку по вул. Відінська, 42а».

Із досліджених судом письмових доказів вбачається що наказом ОСОБА_3 від 13 січня 2006р. за №34 було призупинено дію наказу ФДМУ № 3000 від 17.11.2005р. щодо включення до переліку обєктів приватизації державної власності площі, які орендуються ТОВ «Таропторг», а ухвалою господарського суду Рівненської області від 25 липня 2006р. з метою забезпечення адміністративного позову зупинено дію оскаржуваного рішення виконавчого комітету Рівненської міської Ради від 25 січня 2006р. № 26 «Про скасування рішення виконавчого комітету від 09 листопада 2004р. № 290 «Про виведення із житлового фонду гуртожитку на вул. Відінській, 42а». За встановлених обставин та беручи до уваги той факт, що ТОВ «Таропторг»у спірну будівлю вкладено значні кошти, які в разі розірвання договору оренди необхідно буде відшкодовувати, суд не може розцінювати рішення ОСОБА_1 щодо відкликання пояснень регіонального відділення як неправомірне та таке, що дає підстави для звільнення його з роботи.

Суд не може вважати належним доказом неправомірності дій ОСОБА_1 постанову прокуратури Рівненської області про порушення дисциплінарного провадження від 03 серпня 2004р., на підставі якої ОСОБА_3 видано наказ № 176-р від 03 вересня 2004р. „Про оголошення догани ОСОБА_1Ф.», яка наказом ОСОБА_3 від 22 березня 2005р. за № 44-р знята з ОСОБА_1 достроково (після усунення недоліків та у звязку з проведенням інвентаризації будівлі гуртожитку по вул. Відінській, 42а).

Підставами для звільнення з роботи ОСОБА_1 за твердженням представника відповідача також послужили факти порушення двох кримінальних справ.

Судом встановлено, що у провадженні Рівненського міського суду знаходиться кримінальна справа № 70/28-03 щодо приватизації агрогосподарства «Бурштин»державного підприємства «Укрбурштин», про обвинувачення ОСОБА_1 Однак, на даний час рішення по справі не прийнято. Тобто вину ОСОБА_1 на даний час не доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Наказом ОСОБА_3 № 255-р від 9 вересня 2005р. ОСОБА_1, як керівнику, була оголошена догана за результатами комплексної перевірки Регіонального відділення й на день звільнення 25 грудня 2006р. вона вже автоматично була знята, оскільки пройшло більше року з моменту її винесення.

У поданні прокурора Рівненської області від 25 лютого 2005р. за № 07/1/2-176 ставилась вимога перед ОСОБА_3 щодо вирішення питання про доцільність перебування на займаній посаді начальника регіонального відділення ОСОБА_3 у Рівненській області ОСОБА_1, однак у відповіді ОСОБА_3 на дане звернення від 13 квітня 2005 р. за № 10-28-4683 значиться, що за результатам розгляду подання прокурора Рівненської області «проведено службове розслідування, суттєвих порушень не виявлено; підстав для притягнення начальника регіонального відділення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у комісії немає».

З досліджених у судовому засіданні вищезазначених доказів, суд вважає, що у відповідача не було підстав для видання наказів про припинення перебування на державній службі та звільнення з посади начальника регіонального відділення ОСОБА_3 по Рівненській області.

Відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних, переконливих доказів правомірності видачі вищезазначених наказів.

Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен відібрати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак таких пояснень відповідач не вимагав від ОСОБА_1 й, при тому, не надав йому можливості їх надати. Так, довідка про результати службової перевірки щодо гуртожитку по вул. Відінській , 42а у м. Рівному, яка послужила підставою для видання наказів № 350-р та № 351-р, від 08 листопада 2006 р. й наказ ОСОБА_3 «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф» видається того ж 08 листопада 2006 р. Колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з ініціативи ФДМУ, оскільки відсутнє рішення суду про наявність в діях ОСОБА_1 корупційних діянь.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2009 року, якою дану справу було направлено на новий розгляд, зверталося увагу на недослідження та неналежну перевірку судами першої та апеляційної інстанцій тверджень відповідача про вчинення позивачем корупційних діянь.

Судом неодноразово пропонувалося в судовому засіданні відповідачу зазначити факти та подати належні докази вчинення позивачем корупційних діянь, якщо такі мали місце, проте таких доказів суду не було подано.

З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду від 24 листопада 2005 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене п. «г»ч.3 ст.5 Закону України «Про боротьбу з корупцією»проти ОСОБА_1 закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні листа Рівненського міського суду від 12 березня 2010 року за період з 1995 року по 2006 рік (рік звільнення позивача) інших адміністративних справ у провадженні суду не перебувало.

У звязку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що підстав для припинення перебування ОСОБА_1 на державній службі за п.п.2, 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу»та для звільнення його з роботи за п. 7 КЗпП України у ФДМУ не було і таке звільнення позивача є незаконним, а тому його вимоги про визнання наказу ОСОБА_3 від 08 листопада 2006р. № 350-р «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1Ф.», наказу від 09 листопада 2006р. №351-р «Про звільнення ОСОБА_1Ф.», наказу ОСОБА_3 №373-р від 25 грудня 2006 р. «Про звільнення ОСОБА_1Ф з роботи»є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити .

Визнати накази ОСОБА_3 державного майна України від 8 листопада 2006 року №350-р "Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1", від 9 листопада 2006 року №351-р "Про звільнення ОСОБА_1", від 25 грудня 2006 року №373-р "Про звільнення ОСОБА_1 з роботи" нечинними та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10-ти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Жуковська Л.А.

Судді Боймиструк С. В.

ОСОБА_7