Справа № 804/12613/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 р. Справа № 804/12613/14

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Панченко Я.І.

за участю представників сторін

від відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради про стягнення 58451,60грн.,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014р. Нікопольська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася з позовом до Комунального підприємства Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 17.07.2015р., просить стягнути кошти з розрахункових рахунків відповідача, відкритих у банківських установах, до бюджету держави на суму податкового боргу всього у розмірі 58451,60грн., у тому числі податок на прибуток 38556,60грн., частина чистого прибутку 19895,00грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24.07.1993р. відповідач перебуває на обліку у позивача як платник податків та станом на 07.07.2015р. має податковий борг у загальній сумі 58451,60грн. Зазначений борг виник у звязку з несплатою відповідачем самостійно визначеної суми грошового зобовязання у податковій декларації з податку на прибуток № від 07.02.2014р. та у звязку з несплатою податкового боргу по податковому повідомленню-рішенню № від 05.02.2014р. Позивачем у відповідності до вимог п.п.6.2.2, 6.2.3 п.6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181 чинного до 01.01.2011р. було направлено відповідачу першу податкову вимогу від 24.02.2004р. №1/183 та другу податкову вимогу від 29.03.2004р. №2/294-а, які були отримані посадовими особами відповідача, але не були добровільно сплачені відповідачем, вказані податкові вимоги згідно ст.59 Податкового кодексу України не відкликалися та нові податкові вимоги на адресу відповідача не направлялися. У зв'язку з тим, що відповідач самостійно не погасив податковий борг у розмірі 58451,60грн., позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу у судовому порядку згідно до ст.20,36, 95 Податкового кодексу України.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 03.07.2015р. та 08.07.2015р. у відповідності до вимог ст.35, 38 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявними в матеріалах справи телефонограмою та поштовим повідомленням (а.с. 56,65).

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, підтвердила наявність несплаченого податкового боргу в сумі 58541,60грн.

Відповідно до ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.35,38 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши думку представника відповідача щодо можливості розгляду справи без позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності представника позивача відповідно до вимог ч. 2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

17.07.2015р. позивач надав до канцелярії суду клопотання, в якому просив замінити Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області посилаючись на припинення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області 05.03.2015р. та утворення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яка є правонаступником позивача (а.с.29).

Розглянувши вказане клопотання про заміну Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в порядку правонаступництва, вислухавши думку представника відповідача, який не заперечував проти заміни позивача, суд находить підстави достатніми для його задоволення у відповідності до вимог ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014р. №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України» передбачено реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом приєднання до відповідних територіальних органів ДФС за переліком, зокрема, по Дніпропетровській області було створено Нікопольську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Заслухавши представника відповідача, який брав участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень - є орган державної влади орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п.20.1.34 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган державної податкової служби є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради зареєстровано як юридична особа за адресою: 53207, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. К.Маркса, буд.180, з 24.07.1993р. знаходиться на обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за №34, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.07.2014р., копією довідки про взяття на облік платника податків від 10.08.2011р. №352/29-068 та даними акту перевірки (а.с. 9, 19).

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач 07.02.2014р. подав до податкової інспекції:

- податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014р., в якій визначено розрахунок авансового внеску з податку на прибуток, що підлягає сплаті щомісячно у березні-грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року у розмірі 100,00грн. (а.с.16);

- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями за 2013р. на суму частини чистого прибутку, що підлягає сплаті у розмірі 19895,00грн. (а.с. 17).

П. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу, така сума грошового зобов'язання є узгодженою.

Пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобовязань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Згідно абз.4 п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобовязання з цього податку, без подання податкової декларації.

З огляду на вказані вище строки сплати, позивач повинен був сплатити частину чистого прибутку за 2013р. у сумі 19895грн. та авансові внески з березня по липень 2014р. по податковій декларації № у строки до 19.02.2014р. та до 30.07.2014р. відповідно.

У вказані вище строки відповідач не сплатив суму грошового зобовязання за авансовими внесками за період з березня по липень 2014р. у загальній сумі 500,00грн. та суму частини чистого прибутку за 2013рік у розмірі 19895,00грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 07.07.2015р. (а.с. 68).

Також, 24.01.2014р. державною податковою інспекцією було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток про несвоєчасну сплату, внаслідок якої складено акт № 197/153.03341339 від 24.01.2014р. за висновками якого встановлено порушення відповідачем п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: відповідачем несвоєчасно сплачено узгоджені суми авансових внесків з податку на прибуток підприємства, зокрема, у січні 2013р. згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2012р. від 09.11.2012р. № по строку сплати 18.01.2013р. у сумі 3633грн. у лютому 2013р. згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2012р . від 09.11.2012р. № по строку сплати 20.02.2013р. у сумі 3633грн.; у березні 2013р. згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012рік від 11.02.2013р. № по строку сплати 29.03.2013р. у сумі 183017грн. (а.с. 19).

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 05.02.2014р. було прийнято податкове повідомлення рішення № від 05.02.2014р. за яким відповідачеві визначено суму штрафу за платежем авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств та фінансових підприємств комунальної власності у розмірі 38056,60грн. (а.с. 20).

Вищевказане податкове повідомлення-рішення було вручено відповідачеві 12.02.2014р. у відповідності до положень п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення та копією поштового повідомлення (а.с. 20).

Згідно п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, з урахуванням дати вручення відповідачеві вказаного податкового повідомлення-рішення (12.02.2014р.), податковий борг за вказаним податковим повідомленням рішенням виник у відповідача з 24.02.2014 року (з урахуванням вихідних днів).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, заборгованість відповідача станом на 07.07.2015р. становить у загальній сумі 58451, 60грн., зокрема з авансових платежів з податку на прибуток заборгованість складає у загальному розмірі 38556,60грн., а саме: по податковому повідомленню-рішенню № від 05.02.2014р. у розмірі 38056,60грн., по податковій декларації № від 07.02.2014р. за березень-липень 2014р. у розмірі 500,00грн., по розрахунку частини чистого прибутку № від 07.02.2014р. у розмірі 19895,00грн. (а.с. 68).

Вказана сума податкового боргу не була сплачена, що підтверджується як матеріалами справи, так і представником відповідача в судовому засіданні.

Податковим органом на виконання вимог ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення податкового боргу), з метою вжиття заходів щодо погашення податкового боргу було вручено відповідачеві 27.02.2004р. першу податкову вимогу від 24.02.2004р. №1/183 та 01.04.2004р. вручено відповідачеві другу податкову вимогу від 29.03.2004р. №2/294-а, що підтверджується копіями відповідних податкових вимог (а.с. 21-22).

Зазначені податкові вимоги залишилися не виконані відповідачем у встановлені законодавством строки.

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 Податкового кодексу України у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у інформаційному листі від 23.04.2012р. №1044/11/13а.

Підпунктом 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтями 16, 36 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а за змістом ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі у сумі 58451,60грн.

Згідно до ч.3 ст.112 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність прийняття судом визнання відповідачем позову та задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 112, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради про стягнення 58451,60грн. - задовольнити.

Стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих Комунальне підприємство Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради (53207, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. К.Маркса, буд.180, ) на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на прибуток у сумі 58451грн.60коп. (пятдесят вісім тисяч чотириста пятдесят одна гривня 60 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23.07.2015р.

Суддя ОСОБА_2