Справа № 9366/09
Суддя: Кожан М.П.
Дата ухвалення: 2010-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" січня 2010 р. справа № 2а-6965/08/0470
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Кожана М.П.
суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.
при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.
за участю представників сторін:
позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470
за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс"
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 в задоволені позову відмовлено. Дана постанова обґрунтована тим, що нормами чинного законодавства встановлена відповідальність субєкта господарювання у вигляді адміністративно-господарських санкцій, лише при наявності правопорушення, вчиненого з вини субєкта господарювання, і лише у разі, якщо ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність вини субєкта господарювання та вжиття ним всіх залежних від нього заходів для уникнення порушення виключає можливість застосування адміністративно-господарських санкцій.
Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що відповідачем не працевлаштовані 74 інваліди, не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 74 одиниць, не вжито всі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів, відповідачем заявлено меншу кількість вакансій для інвалідів; господарського обєднання він не створював, - чим порушив норми ст.ст. 18, 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову від 02.02.2009року без змін.
Суд належним чином повідомив учасників адміністративного процесу про дату, час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу здійснення відповідачем свого обовязку у сфері соціального захисту інвалідів врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
Так, відповідно до преамбули Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.
Частиною 1 ст. 19 цього ж закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Аналізуючи зміст вищенаведеної норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»на підприємства, установи та організації покладено обовязок самостійно встановлювати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до законодавства, цей норматив встановлюється щорічно на весь рік, який є звітним періодом.
При цьому відповідачем у вказаному звіті було самостійно визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 1515298грн.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач на протязі 2007року надавав звіти №3-ПН, але щомісячно зазначав замість вакантних 74 робочих місць для інвалідів лише: 1- у січні; 2 - у березні; 2 у квітні; 1- у червні; 3- у липні; 3 у жовтні; 1 у листопаді; 2 у грудні.
Разом з тим, відповідачем не надано доказів щодо подання інших звітів та чи здійснення повідомлень інвалідів та інших субєктів спірних відносин про наявність вакансій.
Таким чином, матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем вимог законодавства щодо працевлаштування інвалідів, тобто вчинення правопорушення у сфері господарської діяльності та обґрунтованість розрахунку адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем.
За таких обставин, враховуючи, що адміністративно господарські санкції, передбачені ст. 20 Закону №875-XII (сума яких самостійно визначена відповідачем у звіті за формою №10-ПІ /а.с. 3/), відповідачем не сплачено, вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення адміністративно господарських санкції є обґрунтованим та відповідають діючому законодавству.
Посилання відповідача на відсутність вини підприємства у невиконанні нормативу не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з такого.
Загальні принципи застосування відповідальності у сфері господарської діяльності визначені у Господарському кодексі України.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Системний аналіз норм Закону №875-ХІІ дає підстави стверджувати, що норми Закону спрямовані на надання соціально-трудових та інших гарантій з боку держави саме інвалідам. Таким чином, норми ст. 18 Закону №875-ХІІ встановлюють обовязок держави з працевлаштування перед інвалідами, а не підприємствами.
Згідно абз. 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Ст. 18 Закону №875-ХІІ встановлено обовязок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином працевлаштування інвалідів повязано не тільки із обовязками органів держави, а також зумовлено виконанням норм ст. 18 Закону №875-ХІІ субєктами господарювання.
Як свідчать матеріали справи, звіти форми 3-ПН подані відповідачем до державної служби зайнятості не містять відповідну кількість вакансій для інвалідів.
Тобто, передбачених Законом заходів щодо працевлаштування інвалідів підприємство належним чином не здійснювало.
Посилання відповідача на ту обставину, що органи держаної служби зайнятості не направляли достатню кількість інвалідів на інші підприємства, а інваліди не цікавились вакансіями, які пропонували інші юридичні особи, не приймається колегією суддів до уваги, як такі, що не стосуються предмету спору. Крім того, відповідач був не позбавлений можливості звернутися до державної служби зайнятості з приводу зясування потреби інвалідів щодо конкретних робочих місць.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт того, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме не здійснено працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято внаслідок неповного зясування обставин справи, що є підставою для його скасування.
Таким чином, позивачем обґрунтовано та у належному розмірі предявлено вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у сумі 1515297грн.
Щодо стягнення пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки. Отже облікова ставка Національного банку України, з якої розраховується пеня, може бути визначена тільки на момент сплати (перерахування) підприємством коштів, в тому числі за рішенням суду.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 скасувати, позов задовольнити частково. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Баглійкокс»на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 1515297грн. 00коп. адміністративно господарських санкцій. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.3.ч.1 ст.198, 202, п.3.ч.1.ст.205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2009року у справі №2-а-6965/08/0470 скасувати.
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги з моменту складення у повному обсязі.

Постанову складено в повному обсязі 08.02.2010р.

Головуючий суддя: М.П. Кожан

Судді: О.А. Проценко

ОСОБА_4