Справа № 2а-3026/10/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2015 р. Справа № 2a-3026/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.,

за участю секретаря Мельничука Є.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 342 274, 46 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2010 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) первинно звернулося в суд з адміністративним позовом до Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 342 274, 46 гривень.

01.10.2010 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 року за №34711/10, у задоволенні вказаного адміністративного позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

16.04.2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України за №К/800/36830/13 касаційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення статтей 19, 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, не сплатив адміністративно-господарські санкції за робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та не зайняті ними в 2009 році в розмірі 342 274, 46 гривень та пеню нараховану за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в розмірі 13 227, 14 гривень. Загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені становить 342 274, 46 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач позову не визнав, його представником суду подане письмове заперечення проти заявлених вимог, мотивоване тим, що у 2009 році кількість робочих місць в установі відповідача, які не повязані з шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці становила 91 робоче місце. Відповідно до вказаної кількості осіб, визначений законом норматив по працевлаштуванню інвалідів становить 4 (чотири) особи. Таку кількість осіб, яким встановлена інвалідність, відповідачем у 2009 році працевлаштовано, що виключає порушення ним вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні. Додатково вказала, що 396 штатних працівників відповідача задіяні на роботах з підвищеною небезпекою. Положенням про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ України визначено, що на роботу до державної служби охорони приймаються особи, які досягли вісімнадцятирічного віку, за своїми фізичними даними і станом здоров'я здатні виконувати покладені на працівників охорони обов'язки та не мають судимості. Працівники Державної служби охорони під час несення служби зобов'язані захищати об'єкти охорони від злочинних посягань, затримувати правопорушників, в силу чого інвалід , як особа зі стійким розладом функцій організму, який призводить до обмеження її життєдіяльності, фізично не може належним чином виконувати охоронні функції. Оскільки професії у сфері державної служби охорони є небезпечними для здоров'я інвалідів, лікарі-експерти МСЕК не виносять рекомендації щодо працевлаштування інвалідів в цій сфері. У звязку з наведеним, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що 27.07.2010 року позивачем проведено перевірку Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на предмет виконання ним, як роботодавцем, вимог статей 19, 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, за результатами якої складено акт за №214 від 27.07.2010 року.

В ході перевірки відповідача позивачем встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2009 році становила 487 чоловік, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, становила 19 осіб, яким встановлено інвалідність. Однак, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та не забезпечено працевлаштування 19 інвалідів. Фонд оплати праці штатних працівників у 2009 році становив 8 434 000 гривень. Середня заробітна плата штатного працівника відповідача становила 17 318, 28 гривень. Сума адміністративно-господарських санкцій за 2009 рік за девятнадцять не працевлаштованих інвалідів становить 329 042 гривень.

Позивачем також встановлено, що Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на час проведення перевірки зареєстроване в Івано-Франківському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець. Відповідачем у строк до 01.03.2010 року подано до Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік форми №10ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2009 році становила 21 чоловік, а кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, становила одну особу, якій встановлено інвалідність. Виявлені порушення позивачем зафіксовані в акті перевірки за №214 від 27.07.2010 року (а.с.8).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті адміністративного-господарських санкцій та пені за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів сума адміністративно-господарських санкцій за 2009 рік за 19 (девятнадцять) не працевлаштованих відповідачем інвалідів становить 329 047,32 гривень, розмір пені, нарахованої за несвоєчасну сплату адміністративного-господарських санкцій, становить 13 227, 14 гривень (а.с.7).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 17 вказаного Закону, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно частини 3 статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (частина 1).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (частина 2).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частина 3).

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що встановлений законодавцем чотирьохвідсотковий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів слід розраховувати виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадської організації інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за рік, тобто від загальної чисельності працюючих. Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, висловленій в ухвалі суду касаційної інстанції в цій справі.

У судовому засіданні встановлено, що у 2009 році середньооблікова кількість штатних працівників Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області становила 487 осіб (одиниць), з них 91 особа становила адміністративно-управлінський персонал, персонал господарського обслуговування та чергових пульту управління, а 396 осіб були задіяні на роботах з підвищеною небезпекою (робота в індивідуальних засобах захисту, охорона колективної та приватної власності, монтаж, ремонт і профілактичне обслуговування засобів охоронної сигналізації). Дані обставини підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунковою відомістю про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, поданою відповідачем, як страхувальником, за 2009 рік; звітом з праці за січень-грудень 2009 року за формою №1-ПВ, довідкою відповідача за № 2/1-2215 від 01.10.2010 року та не заперечувалися представником відповідача (а.с.38, 46, 60).

Таким чином, для відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році складав 19 (девятнадцять) штатних працівників.

При цьому судом зясовано, що впродовж 2009 року в Управлінні Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області працювало чотири особи, яким встановлена інвалідність, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується належним чином завіреними копіями витягів із трудових книжок, належних вказаним особам, довідками МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також пенсійними посвідченнями згаданих осіб (а.с.48-59).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у 2009 році в не було працевлаштовано 15 (пятнадцять) осіб, яким встановлена інвалідність, а не 19 (дев'ятнаднацять), як зафіксовано позивачем в акті перевірки за №214 від 27.07.2010 року.

Доводи представника відповідача про те, що 396 штатних працівників Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області задіяні на роботах з підвищеною небезпекою, що унеможливлює працевлаштування інвалідів на вказані посади, не обґрунтовують заперечень, оскільки наведені обставини не можуть бути достатніми підставами для звільнення відповідача від встановленого чинним законодавством обовязку по працевлаштуванню інвалідів за наявності 91 штатної одиниці адміністративно-управлінського персоналу, персоналу господарського обслуговування та чергових пульту управління, посадові інструкції яких передбачають виконання робіт, яку можуть виконувати особи з обмеженими фізичними можливостями.

Частиною 7 статті 19 цього Закону встановлено, що порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкції, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31 січня 2007 року Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні затверджено Порядок реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю. Згідно вказаного порядку роботодавці реєструються у відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб підприємців. Для реєстрації пунктом 3 вказаного Порядку встановлено обовязок роботодавців подати (надіслати рекомендованим листом) відділенню Фонду відповідну заяву за формою, що затверджується Мінпраці.

Також, зазначеною постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31 січня 2007 року затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Згідно якого, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Форма вказаного звіту затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України за №42 від 10.02.2007 року.

Крім того, Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування передбачає, обовязок роботодавців подання центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України за №420 від 19.12.2005 року затверджено форму подання такої звітності та інструкцій щодо її заповнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обовязки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування передбачають собою:

1. Виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі спеціальних робочих місць.

2. Створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації.

3. Надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для працевлаштування інвалідів.

4. Звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

5. Забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством.

Згідно листа Івано-Франківського міського центру зайнятості від 18.06.2015 року № 1816-05/10-15 Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області у 2009 році не подавало органу центру зайнятості інформацію про наявність у нього вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с.185).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у 2009 році не було вжито всіх передбачених законом та нормативно-правовими актами заходів спрямованих на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, внаслідок чого ним не виконано встановлений Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні 4% норматив по працевлаштуванню інвалідів та не працевлаштовано 15 (п'ятнадцять) осіб, яким встановлена інвалідність.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 цього Кодексу встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина 1).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (частина 2).

Частиною 1 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачена відповідальність роботодавців за не здійснення працевлаштування інвалідів. А саме, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Вирішуючи питання про те, чи можуть бути застосовані до Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні за невиконання встановленого цим Законом 4% нормативу по працевлаштуванню інвалідів, що згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 року не було зясовано при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій, судом встановлено наступне.

05.08.2008 року здійснено державну реєстрацію юридичної особи Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, що підтверджується довідкою №8926 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 02.09.2010 року. За організаційно-правовою формою (за КОПФГ) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є органом державної влади, яке здійснює діяльність з охорони громадського порядку та безпеки (а.с.158).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615 затверджено положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.08.2001 року №1053), встановлено, Державна служба охорони при Міністерстві внутрішніх справ (далі - Державна служба охорони) створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, в тому числі вантажів, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації на договірних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 2 цього Положення Державна служба охорони є підпорядкованою Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ (далі - Департамент), яка складається з управлінь, відділів Державної служби охорони при головних управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київській області, управліннях МВС в областях та м. Севастополі (далі - управління, відділи) та підпорядкованих їм підрозділів охорони: міських, районних, міжрайонних відділів, відділень, підрозділів воєнізованої охорони та охоронних підрозділів (далі - цивільна охорона), стройових підрозділів міліції охорони, спеціальних підрозділів "Титан", інкасації та груп затримання, пунктів централізованого спостереження, у тому числі на окремих об'єктах, а також установ та навчальних закладів професійної підготовки працівників охорони (далі - навчальні заклади).

Відповідно до пункту 3 даного Положення основними завданнями Державної служби охорони є, зокрема, здійснення за договорами заходів щодо охорони особливо важливих об'єктів згідно з переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України, інших об'єктів, вантажів, інкасації, перевезення, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 9 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ України встановлено, що державна служба охорони провадить свою діяльність на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами охорони, підприємствами та установами за організацію і надання послуг з охорони та безпеки за договорами, та інших надходжень, передбачених законодавством.

Наказом Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України №161 від 05.08.2018 року затверджено положення про Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, пунктом 1.1 якого визначено, що Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є державною установою, що провадить некомерційну (без мети одержання прибутку) господарську діяльність та підпорядковується і входить до сфери управління Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 4.2 джерелом формування фінансових ресурсів Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є надходження за надані послуги, а також інші надходження, передбачені законодавством (а.с.40-43).

Наведене дозволяє зробити висновок про те, що Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області є державною установою, яка фінансується як за рахунок коштів державного бюджету, так і за рахунок надходжень за надані послуги, а також інших надходжень, передбачених законодавством.

Таким чином, відповідач, як учасник господарських відносин, що здійснює господарську діяльність та використовує найману працю, за невиконання встановленого Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні 4% нормативу по працевлаштуванню інвалідів несе господарсько-правову відповідальність, що передбачена частиною 1 статті 20 цього Закону у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати в установі відповідача за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно частини 4 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як уже встановлено судом, відповідачем у 2009 році не було працевлаштовано 15 (п'ятнадцять) осіб, яким встановлена інвалідність, а тому відповідач, в силу вимог частини 4 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, зобов'язний був у строк до 15 квітня 2010 року самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції за робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті ними, в розмірі половини середньої річної заробітної плати у відповідній установі, що становить 259 770 гривень (15 (кількість незайнятих робочих місць інвалідами) * 17 318 гривень (середній річний розмір заробітної плати штатного працівника).

Відповідно розмір пені, нарахованої позивачем за порушення відповідачем термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, у відповідності до частини 2 статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, становить 10 442, 75 гривень.

Загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені становить 270 212, 75 гривень, що підтверджуються розрахунком заборгованості по сплаті адміністративного-господарських санкцій та пені (а.с.198).

Як наслідок, суд зазначає, що створення робочих місць для інвалідів супроводжується обовязком підприємства вжити всіх вище перерахованих заходів.

За таких обставин, оскільки, відповідач заходів на виконання зазначених обовязків не вчиняв, то суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в розмірі 259 770 гривень та пені, нарахованої за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2009 році, в розмірі 1 0 442, 75 гривень, а тому позовні вимоги в даній адміністративній справі підлягають до часткового задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області () на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 270 212 (двісті сімдесят тисяч двісті дванадцять) гривень 75 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 20.07.2015 року.