Справа № 2а-5352/12/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/800/21407/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року

у справі № 2а-5352/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроно Україна»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кроно Україна» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 14 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2012 року № /1423 повністю та № /1422 у частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 846 797,16 грн. Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 2 146,00 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Крім того, скаржником було заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку зі зміною найменування на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази перейменування відповідача, судова колегія вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу у період з 19 березня 2012 року по 06 квітня 2012 року провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2012 року, про що склали акт від 13 квітня 2012 року №65/08-10/31147999, яким встановили порушення позивачем вимог підпункту 14.1.18, підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, статті 200, пункту 201.1, пункту 201.2, пункту 201.10, пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 4.6.7 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492.

За висновками акту перевірки, позивачем завищено податковий кредит грудня 2011 року на 4 155,33 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2011 року на 4 155,33 грн., а також завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у січні 2012 року на 5 331,14 грн. (з врахуванням акту від 16 березня 2012 року №292/08-01/31147999). Також встановлено завищення суми податкового кредиту за січень 2012 року на 30 403,29 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за січень 2012 року на 30 403,29 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за січень 2012 року на 841 947,51 грн. (з врахуванням актів від 27 липня 2011 року №2/31147999, від 03 листопада 2011 року №1286/08-01/31147999, від 14 жовтня 2011 року №01/31147999).

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2012 року №/1423, яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 5 331,14 грн. та застосував штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 665,57 грн., а також №/1422, яким зменшив розмірі від'ємного значення суми податку на додану вартість на 872 350,80 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2012 року №/1422 є спірним у частині зменшення розміру від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 846 797,16 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення підприємством до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаного товару (робіт, послуг) у ТОВ «Інтехліс», ПП «Будметізол», ТОВ НВО «Стандарт», ПП Пиріг та ДП «Ізяславське лісове господарство» за нікчемними правочинами.

За висновками акту перевірки, зазначені контрагенти позивача підпадають під критерії відбору суб'єктів господарювання, що мають ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам, оскільки у них відсутні необхідні матеріальні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності, а також деякі з них відсутні за місцем своєї реєстрації. Крім того, перевіряючими зазначено, що позивачем на підтвердження фактичної поставки придбаних товарів не надано товарно-транспортні накладні.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у вказаних контрагентів.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Інтехліс», ПП «Будметізол», ТОВ НВО «Стандарт», ПП Пиріг та ДП «Ізяславське лісове господарство», за результатом виконання яких сформував податковий кредит відповідних податкових періодів.

Факт здійснення позивачем господарських операцій з купівлі-продажу товарів у зазначених контрагентів та використання їх у власній господарській діяльності підтверджується наявними у матеріалах справи податковими та видатковими накладними, що складені відповідно до вимог чинного законодавства та містять необхідні реквізити.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що податковий кредит спірних податкових періодів позивачем був сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних за фактично придбані товари з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За приписами підпунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 вказаної статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товару, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту та відповідно права на бюджетне відшкодування такого податку, відповідачем не спростовано.

Доводи податкового органу про те, що контрагенти позивача не мають матеріальних та трудових ресурсів для виконання господарської діяльності, а також відсутні за місцезнаходженням, як підстави для зменшення заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість позивача та розміру від'ємного значення податку на додану вартість, не заслуговують на увагу, оскільки чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Питання податкового кредиту та бюджетного відшкодування поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Вимога щодо надмірної сплати податку на додану вартість, як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові, стосується саме цього платника і сплати саме ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Отже, обставини, які слугували фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, знаходяться поза межами вимог Податкового кодексу України, а відтак суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку стосовно наявності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, як на підставу відсутності у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відповідно права на бюджетне відшкодування, обґрунтовано не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, з огляду на те, що відсутність товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом нездійснення господарських операцій та не може бути підставою для висновку про неправомірність формування податкового кредиту, оскільки законодавчо не визначено прямої залежності такого права від обов'язковості підтвердження транспортування придбаного товару на власний склад покупця.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень від 27 квітня 2012 року № /1423 повністю та № /1422 у частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 846 797,16 грн.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

3. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року у справі № 2а-5352/12/1370 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.