Справа № 2а-1670/1865/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/25430/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду 01 грудня 2011 року

у справі № 2а-1670/1865/11

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області (правонаступником якої є Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція у Полтавській області Державної податкової служби)

за участі третьої особи: ОСОБА_2

про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області (далі - відповідач), за участі третьої особи - ОСОБА_2 (далі - третя особа), про: визнання неправомірними дій Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області щодо проведення у період з 04 січня 2011 року по 25 січня 2011 року документальної планової перевірки та складання акту від 01 лютого 2011 року № 401/17-311/НОМЕР_1; скасування податкового повідомлення-рішення № /0/168 від 09 лютого 2011 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № /0/168 від 09 лютого 2011 року, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 46919,25 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 11729,81 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з державного бюджету на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 01 грудня 2011 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду 01 грудня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповідності до вимог частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області ДПС його правонаступником - Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 466478 від 03 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області провела планову документальну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 401/17-311/НОМЕР_1 від 01 лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого підприємцю був донарахований податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 4 квартал 2009 року на суму 46919,25 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно не включив до складу валового доходу суму в розмірі 312795,00 грн., отриману від ОСОБА_2 за невиконання договору № 1 від 28 лютого 2008 року про передачу в тимчасове користування обладнання та приміщення незавершеного будівництва ковбасного цеху по АДРЕСА_1 для використання за призначенням, оскільки: згідно інформації, яка надійшла до Кременчуцької ОДПІ, а саме, листа представника ОСОБА_3 від 24 листопада 2010 року по цивільній справі № 27702/С за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків, договір № 1 від 28 лютого 2008 року виконано не було, внаслідок чого ОСОБА_1 (наймач) за невиконання договору отримав від ОСОБА_2 (наймодавця) штраф в розмірі 312795,00 грн., на підтвердження чого надав копію розписки ОСОБА_5, наданої ОСОБА_2; розписку було направлено на почеркознавче дослідження на достовірність виконання рукописного тексту ОСОБА_1, за результатами якого у висновку спеціаліста № 25 від 28 січня 2011 року було вказано, що при порівняльному дослідженні зображення рукописного тексту, яке мається в копії розписки, яка починається словами: «Росписка. Дана ОСОБА_2…» та закінчується словами «… 20 жовтня 2009 року (підпис) ОСОБА_1», зі зразками почерку ОСОБА_1 було встановлено співпадання як по загальним ознакам, так і по окремим, які у своїй сукупності є достатніми для висновку про те, що рукописний текст, який слугував оригіналом для досліджуваного зображення рукописного тексту, яке мається в копії розписки, виконано ОСОБА_1.

Також, у акті перевірки було встановлено, що у період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2009 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. У період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2010 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 застосовував загальну систему оподаткування, обліку та звітності, проте діяльність не здійснював.

09 лютого 2011 року Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/168, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, підпунктом 120.1.1 пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 58649,06 грн., у тому числі: 46919,25 грн. - за основним платежем, 11729,81 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не надано належних доказів щодо факту отримання позивачем коштів від ОСОБА_2 в рамках своєї господарської діяльності, які повинні бути відображені у податковій звітності.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

За визначенням, наведеним у абзаці 1 пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (далі - оподатковуваний дохід).

Пунктом 1.7 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України від 11 червня 2004 року № 326 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як вбачається з акту перевірки, висновки про порушення позивачем податкового законодавства зроблено лише на підставі копії розписки, яка не має ознак первинного бухгалтерського та фінансового документа та не відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, вказана копія розписки надійшла до Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області разом із запитом громадянина ОСОБА_7, який представляє інтереси ОСОБА_3 у цивільній справі № 27702/С за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків, які ніби-то були заподіяні ОСОБА_2 в результаті невиконання нею договору найму.

Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено, що оригіналу вказаної розписки у Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області немає, де знаходиться оригінал розписки податковому органу не відомо (можливо у матеріалах цивільної справи), а сама копія неналежної якості, з якої неможливо достовірно встановити її зміст.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що копія розписки не є належним та допустимим доказом отримання позивачем доходу у сумі 312795,00 грн.

При цьому, суд першої інстанції правомірно відхилив як безпідставні посилання податкового органу на висновок спеціаліста № 25 від 28 січня 2011 року, зроблений Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, оскільки в силу положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерством юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за результатами проведення експертиз (досліджень) складається висновок експерта або висновок експертного дослідження, а нормами пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що ля посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема, експертні висновки, а не висновки спеціаліста.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що рішення у цивільній справі № 27702/С за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків, або будь-якого іншого процесуального документа у такій справі, податковим органом судам першої та апеляційної інстанцій надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду 01 грудня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду 01 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна