Справа № 807/1268/13-а
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2013-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2013 рокум. Ужгород№ 807/1268/13-а

Закарпатський окружний адміністративний суд

у складі колегії: головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

суддів: Калинич Я.М. та Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Гринюка І.В.,

з участю сторін та осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 та відповідача 2 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Чопської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС України 28 травня 2013 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 травня 2013 року.

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Державної митної служби України (далі відповідач 1) та Чопської митниці Державної митної служби України (далі відповідач 2), яким просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 18.03.2013 року за № 380-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення з 21.03.2013 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3 інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці за порушення Присяги державних службовців відповідно до п.6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу»; 2) Визнати протиправним та скасувати наказ Чопської митниці від 21.03.2013 року за № 194-к «По особовому складу» про проведення з ОСОБА_3 повного розрахунку, прийнятий на підставі наказу Державної митної служби України від 18.03.2013 року № 380-к «Про припинення перебування на державний службі»; 3) поновити ОСОБА_3 на займаній посаді інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці; 4) допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на займаній посаді в митних органах України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця; 5) в порядку статті 267 КАС України зобовязати відповідачів Державну митну службу України, Чопську митницю подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 14 червня 1995 року позивач прийняв присягу державного службовця (а.с.85). Згідно біографічної довідки, що міститься в матеріалах справи цього ж дня, був прийнятий Чопською митницею на посаду інспектора Чопської митниці (а.с.72). Наказом Державної митної служби України за № 380-к від 18 березня 2013 року було припинено з 21.03.2013 року перебування на державній службі в митних органах України за порушення Присяги державного службовця відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» (а.с.83).

Представник позивача вищезазначений Наказ в частині припинення його перебування на державній службі в митних органах України вважає неправомірним, а його звільнення - незаконним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві. Вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 зазначає, що під час проходження Державної служби ніколи та жодним чином не порушував присяги Державного службовця.

У судовому засідання представник відповідачів 1 та 2 заперечив проти позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях. Оскаржуваний Наказ вважає законним та обґрунтованим. Рішення про припинення перебування на державній службі в митних органах позивача обґрунтованим та правомірним. Отже, відповідачі просять відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення позивача з посади, тобто станом на 21.03.2013р. у нього були наступні нагороди та почесні звання: Подяка начальника регіональної митниці, (наказ Карпатської регіональної митниці від 25.06.1997 № 183), Подяка начальника регіональної митниці, (наказ Карпатської РМ від 24.08.1998 № 408), Памятний нагрудний знак за сумлінну службу в митних органах, (наказ Держмитслужби України від 19.06.2001 № 294-к), Грамота начальника митниці, (наказ Ужгородської митниці від 21.06.2006 № 335), Нагородження нагрудним знаком «За сумлінну службу в митних органах України» ІІ ступеня, (наказ Держмитслужби України від 25.08.2009 № 1576-к).

На підставі наказу Державної митної служби України від 22.08.2006 року №771-к позивачу присвоєно радника митної служби 3 рангу.

Згідно біографічної довідки судом встановлено, що станом на 21.03.2013 року позивач мав діюче дисциплінарне стягнення, а саме: наказом Чопської митниці від 28.01.2013 року № 73-к позивачу було оголошено зауваження.

З 07.1992 року по 05.1994 року позивач займав посаду інспектора Чопської митниці.

З 05.1994 року по 04.1997 року займав посаду інспектора Ужгородської митниці.

З 04.1997 року по 05.1998 року займав посаду інспектора Карпатської регіональної митниці.

З 05.1998 року по 08.2005 року займав посаду старшого інспектора Карпатської регіональної митниці.

З 08.2005 року по 03.2009 року займав посаду інспектора Ужгородської митниці.

З 03.2009 року по 10.2010 року займав посаду інспектора сектору митного оформлення №3 відділу митного оформлення №1 митного поста «Ужгород» Ужгородської митниці.

З 10.2010 року по 03.2011 року позивач займав посаду інспектора сектору митного оформлення №3 відділу митного оформлення №2 митного поста «Ужгород» Ужгородської митниці.

З 03.2011 року по 01.2012 року позивач займав посаду інспектора сектору митного оформлення №3 відділу митного оформлення №1 митного поста «Ужгород» Ужгородської митниці.

З 01.2012 року по 21.03.2013 року позивач займав посаду інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці.

Судом встановлено, що згідно Наказу Державної митної служби України за № 380-к від 18.03.2013 року «Про припинення перебування на державній службі» було припинено перебування на державній службі в митних органах України за порушення Присяги державного службовця ОСОБА_3, яку позивач прийняв 14.06.1995 року.

Оскаржуваний Наказ за № 380-к від 18.03.2013 року «Про припинення перебування на державній службі» мотивований наступним. Підставою для видання вищезазначеного наказу слугувало внесення Чопською митницею подання за результатами проведеного, відповідно до наказу Чопської митниці від 12.02.2013 року № 149 «Про призначення службового розслідування», службового розслідування, з метою зясування стану дотримання посадовими особами митного поста «Ужгород» під час митного контролю та митного оформлення міжнародних поштових відправлень, які переміщувались транспортними засобами, вимог законодавства України, нормативно-правових актів та інших документів Держмитслужби України, Чопської митниці, розпоряджень, доручень безпосередніх та прямих керівників, своїх службових обовязків, за результатами якого встановлені численні факти невідповідності фактичних вагових параметрів транспортних засобів з вантажем інформації про масу транспортних засобів, зазначену в талонах зважування та товаросупровідних документах, на підставі яких упродовж 2012 року переміщувались міжнародні поштові відправлення через пункт пропуску «Ужгород-Вишнє Німецьке» митного поста «Ужгород».

В письмових запереченнях відповідачів 1 та відповідач 2 стверджують, що внаслідок неналежного виконання службових обовязків, порушення Присяги державного службовця в частині сумлінного виконання своїх обовязків та дотримання у службовій діяльності вимог чинного законодавства було підставою для припинення його перебування на службі в митних органах України. Оскаржуваний наказ на думку відповідачів, на підставі вищевказаних обставин, було видано правомірно. Рішення вважають прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, зокрема Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу України». Оскаржуваний Наказ вважають правомірним та законним, так як винесений уповноваженим органом та у встановлений спосіб (а.с.11-16, а.с.21-26).

Відповідно до ст.30 Дисциплінарного статуту митної служби України, затвердженого Законом України від 06.09.2005 року № 2805-ІV, Розділ ІV, - за кожне порушення службової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Згідно ст.26 Дисциплінарного статуту митної служби України, затвердженого Законом України від 06.09.2005 № 2805-ІV, Розділ ІV «Види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування», дисциплінарне стягнення не застосовується: 1) у разі відсутності посадової особи митної служби на роботі у звязку з тимчасовою непрацездатністю; 2) під час перебування посадової особи митної служби у відпустці або відрядженні; 3) під час службового розслідування.

Згідно ст.21 Статуту, порушення службової дисципліни це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Перелік діянь, які є порушеннями службової дисципліни та водночас і дисциплінарними правопорушеннями, міститься у статті 22 Статуту.

Види дисциплінарних стягнень за вчинення дисциплінарних правопорушень встановлені ст.23 Статуту, в тому числі, звільнення з митного органу (п.6 ст.23 Статуту). Дисциплінарним правопорушенням є діяння, визначені цим Статутом як порушення службової дисципліни. Діяння, які є порушенням службової дисципліни та водночас і дисциплінарними правопорушеннями, визначені ст.22 Статуту.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В якості підстави звільнення позивача зазначено п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги державним службовцем), що є спеціально обумовленим видом відповідальності, передбаченою законодавством.

Аналізуючи наведені вище норми Статуту та Закону України «Про державну службу», суд дійшов висновку, що невиконання чи неналежне виконання посадовою особою митних органів службових обовязків кваліфікується як дисциплінарне правопорушення, а не як порушення Присяги державного службовця.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про державну службу», як спеціального.

Наказом ДМС України від 13.08.2010 року № 918 (з наступними змінами та доповненнями, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.12.2011 року за № 154/18892) затверджено Інструкцію про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України (далі - Інструкція), та згідно п. 1.1 Інструкції - визначає приводи, підстави, мету, порядок призначення і проведення службового розслідування (службової перевірки) в митній службі України, документування й оформлення його результатів, прийняття за ним рішення, виконання цих рішень, формування матеріалів службового розслідування (службової перевірки) у справи, а також права та обовязки посадових осіб митної служби України під час їх проведення.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є, в тому числі, факти (ознаки) невиконання або неналежного виконання посадовою особою під час службової діяльності вимог законодавства України, нормативно-правових актів та інших документів Держмитслужби, митного органу, розпоряджень, доручень безпосередніх та прямих керівників, своїх службових обовязків, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на митну службу України завдань та функцій або створило загрозу здоровю, життю людей, призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків, порушень громадського порядку або заподіяння шкоди громадянам (їх обєднанню), державі, підприємству, установі, організації чи порушення їх прав та законних інтересів; недодержання посадовою особою законодавства України про державну службу, проходження служби в митних органах, антикорупційного законодавства, а також порушення нею норм професійної етики, передбачених Дисциплінарним статутом і нормативно-правовими актами Держмитслужби; вчинення посадовою особою дисциплінарного правопорушення, передбаченого ст.ст. 21, 22, п. 1, 3 - 6 ст. 28 Дисциплінарного статуту, або іншого діяння, визначеного законодавством України як порушення службової дисципліни (та інші підстави, передбачені пп. «г» «є» п. 2.1 Інструкції). Крім того, службове розслідування може бути проведене на вимогу посадової особи з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри (п. 2.2 Інструкції).

З наведеного положення Інструкції вбачається, що службове розслідування проводиться як з підстав вчинення дисциплінарного правопорушення, визначеного Статутом, так і з підстав недодержання законодавства про державну службу (що встановлені нормами Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до п 2.4 Інструкції, службове розслідування не проводиться, якщо факт правопорушення, причини та умови, що сприяли його вчиненню, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини у повній мірі встановлено під час службової перевірки, ревізії, інвентаризації, а посадова особа, винна у скоєнні правопорушення, не підлягатиме звільненню відповідно до Дисциплінарного статуту (з чого вбачається обовязковість проведення такого при наявності підстав для звільнення зі служби).

В наказі Державної митної служби України № 380-к від 18 березня 2013 року про звільнення з посади та припинення перебування на державній службі порушення, які кваліфіковані у наказі як несумлінне виконання позивачем своїх посадових обовязків, прямо підпадають під порушення службової дисципліни, визначені у пункті 1 статті 22 Дисциплінарного статуту митної служби України, за вчинення яких можуть бути застосовані види дисциплінарних стягнень, визначених статтею 23 цього Статуту, у тому числі й звільнення з митного органу.

Як констатує ст. 27 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи.

При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах. Статтею вищевказаного Закону передбачено, що керівник митного органу має право застосувати такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догану; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з митного органу.

Як слідує з вимог ст.28 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», звільнення посадової особи митної служби може мати місце в разі: 1)порушення посадовою особою митної служби вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, що призвело до заподіяння матеріальних збитків державі, територіальній громаді, юридичним чи фізичним особам; 2) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо цієї особи; 3) одноразового грубого порушення, а саме: за вимагання або отримання подарунків, речей, валюти України, іноземної валюти у звязку з виконанням службових обовязків як під час їх виконання, так і в позаслужбовий час відповідно до положення статті 7 Закону України «Про боротьбу з корупцією» за підміну, крадіжку або умисне пошкодження предметів, що підлягають митному контролю; за затримання, вилучення та прийняття на зберігання предметів, валютних цінностей без оформлення в установленому законом порядку відповідних документів; за розголошення державної таємниці та конфіденційної інформації, що є власністю держави, юридичної або фізичної особи, іншої таємниці, охоронюваної законом, втрату або умисне пошкодження матеріальних носіїв секретної та конфіденційної інформації, а також передачу стороннім особам зброї та спеціальних засобів захисту, митного забезпечення, бланків суворої звітності; за брутальне або зневажливе ставлення під час виконання службових обовязків до громадян, приниження їх честі та гідності; 4) перевищення службових обовязків, а також здійснення повноважень, не передбачених законом; 5) сприяння проникненню або умисного невжиття заходів з метою недопущення несанкціонованого проникнення сторонніх осіб до зони митного контролю; 6) приховання посадовою особою митної служби фактів її судимості чи подання підроблених документів, необхідних для працевлаштування в митних органах; 7) систематичних порушень дисципліни посадовою особою митної служби.

Розглядаючи спір в розрізі звільнення за порушення Присяги державного службовця, слід зазначити, що проголошуючи Присягу, службовець бере на себе обовязок сумлінно виконувати свої обовязки (ст. 17 Закону України «Про державну службу»). Притягнення позивача до дисциплінарної (юридичної) відповідальності на підставі критерію поведінки «сумлінно виконувати службові обовязки» не може бути виправданим в контексті вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки зазначене формулювання закону є неточним і не дає позивачу достатньо чіткої вказівки як саме він мав поводитися, тобто важливим є передбачуваність наслідків. Правова норма не вважається «законом», якщо вона не сформульована достатньо чітко для того, щоб громадянин міг регулювати власну поведінку: громадянин повинен мати змогу, користуючись, у разі потреби, відповідною допомогою передбачити (в розумних межах і за певних обставин), які наслідки може мати конкретний вчинок. Словосполучення «сумлінно виконувати службові обовязки», «поводитися належним чином» не може бути достатнім керівництвом стосовно того, які дії, що кваліфікуються як неналежне виконання службових обовязків, становитимуть порушення цього закону.

Законом України «Про державну службу» не надано тлумачення терміну «порушення присяги» та не встановлено порядку застосування такого стягнення. Відповідно ж до ст. 21 Дисциплінарного статуту порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Виходячи як з підстави звільнення позивача за неналежне виконання службових обовязків, так і з підстави звільнення за порушення Присяги державного службовця суд вважає, що звільнення в цих обох випадках повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке регламентує притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, з взяттям пояснень по суті допущеного порушення і дотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, зясування чи враховувалися при звільненні обставини, за яких вчинено проступок, ступінь його тяжкості, а також заподіяна ним шкода й попередня робота працівника.

Таким чином, при звільненні позивача відповідачами не було враховано вимоги п.27 вказаного Статуту.

Відповідно до ст. 28 Дисциплінарного статуту, звільнення посадової особи митної служби, як найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, може мати місце в разі порушення посадовою собою митної служби вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, що призвело до заподіяння матеріальних збитків державі, територіальній громаді, юридичним чи фізичним особам. Отже, для застосування даного виду дисциплінарного стягнення необхідно встановити та довести дії або бездіяльність особи, вину у формі умислу або необережності, матеріальні збитки та причинно-наслідковий звязок між дією (бездіяльністю) та наслідками.

Проте, в судовому засіданні матеріальні збитки, завдані бездіяльністю (неналежним виконанням посадових обовязків) позивача та причинно-наслідковий звязок не встановлені та не доведені відповідачами, що відповідно до п. 1 ст. 25 Дисциплінарного статуту, виключає можливість застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

Представником відповідачів у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами не доведено факту вчинення позивачем неналежного виконання своїх службових обовязків, оскільки результати службового розслідування сформовані на підставі вибірково зібраних даних щодо пропуску на митну територію України транспортних засобів без врахування їх особливих конструкцій та вагових параметрів в кожному конкретному випадку, без врахування граничної допустимої похибки при визначенні сумарної маси автотранспортного засобу та виключно на підставі наданої ВДАІ УМВС України в Закарпатській області інформації про максимальну масу ТЗ без вантажу, свідоцтв про їх реєстрацію.

Суд прийшов до висновку, що оскаржуваний Наказ Державної митної служби України за № 380-к від 18.03.2013 року «Про припинення перебування на державній службі» прийнятий не на підставі та не у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України, не обґрунтований, прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. У позивача було взято письмові пояснення в яких він повідомив наступне: поштові відправлення не відносяться до товарів групи ризику та товарів прикриття, під час документального оформлення даних транспортних засобів не було ніяких діючих орієнтувань, застережень з боку митних та правоохоронних органів, вантаж оформлявся першочергово в прискореному порядку. Позивач стверджує також, що ним було перевірено товаросупровідні документи, які зазначені в супровідному листі, цілісність пломбувального тросу та накладення митного забезпечення відправника в жодному випадку в «талонах результатів зважування Вїзд в Україну» відхилень по вазі в «фільтрі пункту пропуску» зроблено не було.

21.03.2013 року позивач був ознайомлений з наказом від 18.03.2013 року за №380-к «Про припинення перебування на державній службі».

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір

На підставі наведеного, слід зобовязати ДМС України поновити позивача на займаній на час звільнення посаді інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Суд зобовязує Чопську митницю виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2013 (дата звільнення) по 28 травня 2013 року (дата постановлення судового рішення).

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Виходячи з наведеного, постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за місяць у розмірі 3 885,92 грн. підлягає до негайного виконання.

Відповідно ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Однак, суд не вбачає доцільності в задоволенні цієї позовної вимоги та необхідності у застосуванні такого права по даній адміністративній справі.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за позовами про поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин, - звільняються від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку правових підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст.11, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Чопської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 18.03.2013 року за № 380-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення з 21.03.2013 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3 інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці за порушення Присяги державних службовців відповідно до п.6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Визнати протиправним та скасувати наказ Чопської митниці від 21.03.2013 року за № 194-к «По особовому складу» про проведення з ОСОБА_3 повного розрахунку, прийнятий на підставі наказу Державної митної служби України від 18.03.2013 року № 380-к «Про припинення перебування на державній службі».

Поновити ОСОБА_3 на займаній до звільнення посаді інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Ужгород» Чопської митниці Державної митної служби з « 21» березня 2013 року.

Стягнути з Чопської митниці Державної митної служби на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 березня 2013 року по 28 травня 2013 року.

Допустити негайне виконання постанови по справі в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та присудження виплати заробітної плати ОСОБА_3 у межах стягнення за один місяць в сумі 3 885, 92 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Д.В. Іванчулинець

Судді Я.М. Калинич

ОСОБА_4