Справа № 37010/09
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2010 р.

справа № 23/122/06-АП-3/64/08-АП-13/374/09-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Коршуна А.О. Добродняк І.Ю.

при секретарі судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької області від 12.10.2009 року

у справі №23/122/06-АП-3/64/08-АП-13/374/09-АП

за позовом Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг»

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю «Штарг»

про визнання недійсним договору №01/11-03 від 01.11.2003 р., -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Запорізької області від 12.10.2009 року (Суддя Серкіз В.Г.) відмовлено в задоволенні позову Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя.

Рішення суду обґрунтовано тим, що викладені податковим органом обставини свідчать про нікчемність укладеного правочину, а санкції, на яких наполягає позивач, є конфіскаційними у зв’язку з чим строк для їх застосування сплинув.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов податкової інспекції. Скаржник вважає, що укладена угода вчинена з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, тому повинна бути визнана недійсною. Скаржник зазначає, що накладати адміністративно-господарські санкції мають право виключно уповноважені на те органи державної влади або органи місцевого самоврядування, тому суду не надано право застосовувати вказані санкції.

Оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення органу зв’язку про вручення поштового відправлення, а судові повістки про виклик у судове засідання направлені на адресу відповідачів повернулися до суду апеляційної інстанції з відміткою на конверті «підприємство не значиться за вказаною адресою», колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду не перешкоджає судовому розгляду справи.

З урахуванням неявки осіб, які приймають участь у справі, технічний запис процесу відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.11.2003 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Технооптторг»та товариством з обмеженою відповідальністю «Штарг»укладено договір №01/11-03.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.04.2004 р. у справі №2-1963/3 визнані недійсними Статут та установчий договір товариства з обмеженою відповідальністю «Штарг», скасовано державну реєстрацію та визнано недійсним свідоцтво платника податку на додану вартість.

Вказане рішення набрало чинності 10.05.2004 р.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 207 вказаного кодексу господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Ст. 208 встановлено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Згідно ч. 1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 204. передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 215 недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Ст. 228 Цивільного кодексу встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені обставини свідчать про нікчемність укладеного правочину.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновки про те, що оскільки санкції встановлені ст. 208 є конфіскаційними, а також обґрунтовано суд зазначає, що вони застосовуються лише за рішенням суду, то вони належать до адміністративно-господарських санкцій.

Ч.1 ст. 238 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об’єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами.

Проведений аналіз діючого законодавства , викладений а апеляційній скарзі податковим органом не змінює та не впливає на правові підстави, застосовані судом першої інстанції при вирішенні даної справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову господарського суду Запорізької області від 12.10.2009 року у справі №23/122/06-АП-3/64/08-АП-13/374/09-АП залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області від 12.10.2009 року у справі №23/122/06-АП-3/64/08-АП-13/374/09-АП –без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та підлягає оскарженню відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 10.12.10 р.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: І.Ю. Добродняк