Справа № 145/525/15-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 145/525/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурчак А.Г.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

16 липня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про взобов'язання призначити пенсію.

Тиврівський районний суд Вінницької області постановою від 05.05.2015 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з 17.10.1982 року по даний час проживає в с. Шершні Тиврівського р-ну, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю в зв'язку з аварією на ЧАЕС.

Позивач звернувся із заявою та відповідними документами з проханням призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, що постійно проживає або працювала чи працє у зоні посиленого радіологічного контролю мають право на зменшення пенсійного віку на 5 років за умови, що станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років при стажі роботи не менше 15 років.

Однак, протокольним рішенням № 7 від 09.01.2015 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зазначив, що згідно його документів він проживає в зоні посиленого радіологічного контролю з 04.07.1998 року, а тому у нього відсутнє право на пенсію із зниженням пенсійного віку на 5 років.

Вважаючи зазначені дії незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або працювали чи працюють у зоні посиленого радіологічного контролю мають право на зменшення пенсійного віку на 5 років за умови, що станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років при стажі роботи не менше 15 років.

Відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 11 липня 1977 року загальний стаж роботи ОСОБА_2 станом на 03.01. 2005 року становить 37 років 1 міс. 21 день.

Згідно додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. N 106 с. Шершні Тиврівського району Вінницької області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю в зв»язку з аварією на ЧАЕС.

Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 14 липня 1998 року (справа № 2-251 за 1998 рік) було встановлено факт, що ОСОБА_2 постійно з 17 жовтня 1984 року по даний час проживає в с. Шершні Тиврівського району.

Статтею 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки факт проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю в зв'язку з аварією на ЧАЕС встановлений, та у нього є достатній трудовий стаж то Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області безпідставно відмовило позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт проживання ним у зоні посиленого радіологічного контролю в зв'язку з аварією на ЧАЕС у необхідній кількості років для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.