Справа № 2а-1870/1335/12
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/1335/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Вангородської Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ДПІ в м. Суми про скасування рішення №10376/є/17-218 від 03 лютого 2012 року про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 та зобов'язання ДПІ в м. Суми видати ФОП ОСОБА_3 свідоцтво платника єдиного податку згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на безпідставність та незаконність спірного рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку на підставі підпункту 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, відповідно до якого не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. Позивачка вважає, що Податковим кодексом України не встановлено обмежень на застосування спрощеної системи оподаткування суб'єктами господарювання, що здійснюють діяльність з виготовлення та реалізації ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням.

Крім того зазначила, що така господарська діяльність згідно із КВЕД ДК 009:2005 належить до підкласів 13.20.0, 27.41.0, 51.52.4 та 51.56.0, а вона здійснює роздрібну торгівлю годинниками та ювелірними виробами, яка відносить до підкласу 52.48.2, тому вважає, що на неї не поширюються обмеження на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. На підтвердження своїх доводів посилається на Закон України Про регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними від 18.11.1997 року №637/97-ВР, Закон України Про Митний тариф України від 05.04.2001 року №2371, лист Державної служби статистики України від 30.12.2011 року №14/3-12/636, лист Міністерства фінансів України від 19.01.2012 року №31-08160-10-18/1122, листи Комітету Верховної ОСОБА_2 України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики № 04-39/12-58 від 19.01.2012 року та №04-39/10-83 від 27.01.2012 року.

Відповідач проти позову заперечував та подав заперечення на адміністративний позов (а.с.48-50), в якому зазначив, що відповідно до підпункту 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. З урахуванням понять дорогоцінні метали та дорогоцінний камінь, визначених статтею 1 Закону України Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними та Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, податковий орган вважає, що ФОП ОСОБА_3, яка здійснює реалізацію ювелірних виробів відносить до субєктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність по реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, що позбавляє її можливості перебувати на спрощеній системі оподаткування. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Сумської міської ради 19.07.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.8), та взята на облік в органі державної податкової служби, що підтверджується копією заяви (а.с.10).

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

З 01 січня 2012 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітностівід 4 листопада 2011року № 4014-VI (далі Закон №4014-VI).

Згідно пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положенняЗакону № 4014-VI припинена дія Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва(із наступними змінами).

Підпунктом гпункту 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положенняЗакону №4014-VI установлено, що субєкти господарювання, які були платниками єдиного податку відповідно до Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництваабо фіксованого податку відповідно до розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, а також юридичні і фізичні особи - підприємці, які були платниками інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України, та прийняли рішення з 1 січня 2012 року перейти на спрощену систему оподаткування відповідно до норм цього Закону і відповідають вимогам статті 291 Податкового кодексу України, подають відповідну заяву не пізніше 25 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 291.2. статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункту 291.3. цієї ж статті юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

24 січня 2012 року ФОП ОСОБА_3 подала до ДПІ в м. Суми заяву про застосування спрощеної системи оподаткування за формою, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011року №1675, вказавши код та назву виду діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005: 52.48.2 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціальних магазинах (а.с.10).

ДПІ в м. Суми, відповідно до пункту 299.5 статті 299 Податкового кодексу України, позивачу було видано свідоцтво про сплату єдиного податку за видом господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005: 52.48.9 Роздрібна торгівля непродовольчими товарами, крім 52.48.2 Роздрібна торгівля ювелірними виробами (а.с.54).

Також, відповідно до пункту 299.8 статті 299 Податкового кодексу України, ДПІ в м. Суми, листом від 03 лютого 2012 року № 10376/є/17-218 (а.с.12), надала позивачу письмове обґрунтування відмови у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку за КВЕД ДК 52.48.2 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами, з тих мотивів, що згідно Закону 4014-VI не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарської діяльності, які здійснюють діяльність у сфері видобутку, виробництва, реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каменю, у тому числі органогенного утворення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до підпункту 4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку субєкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Оскільки стаття 14 Податкового кодексу України не дає визначення таких понять як видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, то згідно статті 5 цього ж Кодексу інші терміни, що у ньому застосовуються і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Такі визначення встановлені Законом України Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з нимивід 18.11.1997 року №637/97-ВР (далі Закон №637/97-ВР), який визначає правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва і використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними визначає.

Відповідно до статті 1 вказаного закону, дорогоцінні метали це золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо) (пункт 1);

- дорогоцінне каміння природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах) (пункт 2);

- дорогоцінне каміння органогенного утворення перли і бурштин в сировині, необробленому та обробленому вигляді (пункт 3).

При цьому, згідно п.24 ст. 1 Закону №637/97-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які виготовляють ювелірні вироби та побутові вироби з дорогоцінних металів, зобов'язані мати іменник (спеціальний знак, що засвідчує виготовлювача ювелірних та побутових виробів із дорогоцінних металів), відбиток якого проставляється виготовлювачем на всіх виробах, та щорічно підлягає реєстрації в органах, які здійснюють державний пробірний контроль. В Україні для ювелірних та побутових виробів із дорогоцінних металів встановлюються проби - державний стандарт, що визначає цінність сплаву, з якого виготовлено вироби з дорогоцінних металів, і засвідчує вміст вагових одиниць основного дорогоцінного металу в одній тисячі вагових одиниць сплаву (п.21 ст.1 Закону №637/97-ВР).

Крім того, частиною 2 ст. 4 вказаного Закону №637/97-ВР визначено, що всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України. Так, відповідно до вказаного законом наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. №244 було затверджено Інструкцію про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.12.1999року за №874/4167. Відповідно до приписів вказаної Інструкції (п.1.5) виріб з дорогоцінного металу - це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраса або предмет побуту.

Системно аналізуючи вказані вище норми, суд приходить до висновку, що норми закону №637/97-ВР включають в поняття дорогоцінний металта дорогоцінне камінняі вироби з дорогоцінного металу та дорогоцінного каміння, якими є і ювелірні вироби, а тому позивачка, яка займається роздрібною торгівлею ювелірними виробами відноситься до суб'єктів господарювання, які здійснюють реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у звязку з чим, згідно вимог підпункту 4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України, не може бути платником єдиного податку.

Дійсно, як відмічає позивачка, відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Однак, приймаючи до уваги викладені вище приписи норм чинного законодавства, суд не знаходить неоднозначного (множинного) чи іншого ніж викладеного вище трактування прав та обов'язків платника податків - в даному випадку позивача. Посилання ФОП ОСОБА_3 на положення закону України Про Митний тариф України, та на розподіл видів діяльності, відповідно до Національного класифікатора України КВЕД ДК 009:2005, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005року №375 (в Міністерстві юстиції України не зареєстрований), пов'язаних з виробництвом та реалізацією дорогоцінних металів, згідно листа Державної служби статистики України від 30.12.11 №14/3-12/636, не може бути прийнятий до уваги як в спростування вказаного вище висновку, оскільки приписи даних закону та Національного класифікатора України КВЕД ДК 009:2005 не дають визначення дорогоцінного металу, дорогоцінного металу чи ювелірного виробу. Крім того класифікація видів економічної діяльності має переважно статистичне призначення та методологічні основи застосування та не може, на переконання суду, застосовуватися для визначення вимог щодо обрання спрощеної системи оподаткування.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи встановлені в судовому засіданні та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відмова ДПІ в м. Суми у видачі свідоцтва платника єдиного податку була здійснена з урахуванням вимог Податкового кодексу України, Закону України Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними, з дотриманням приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування рішення №10376/є/17-218 від 03 лютого 2012 року про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та зобов'язання Державну податкову інспекцію в місті Суми видати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 свідоцтво платника єдиного податку згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.М. Глазько

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Глазько

Повний текст постанови складений 27 березня 2012 року