Справа № 13973/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. Справа № 2а-9241/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Мірошниченка М.В. Юхименка О.В. ,

при секретарі Федоровій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу ОСОБА_1 дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Селянського фермерського господарства «Юність»до ОСОБА_1 дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій неправомірними, скасування акту,

у с т а н о в и л а:

19 вересня 2008 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головних спеціалістів-ревізорів контрольно-ревізійного відділу ОСОБА_1 дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування акту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у травні 2008 року ним було отримано акт перевірки від 18.04.2008 р., складений відповідачами. На думку позивача, перевірку проведено з порушенням, оскільки про її проведення його не було завчасно повідомлено. Позивачу не були надані відповідне направлення на проведення перевірки та акт перевірки. Крім того, відповідачами було складено фіктивний акт про відмову від підписання позивачем акту перевірки, хоча на справді позивачу він не надавався. У 2006 році цей період вже був перевірений, а відповідач не мав законних підстав для проведення повторної перевірки. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання дій відповідачів неправомірними, скасування акту перевірки (а.с.а.с. 2 4).

14 січня 2009 року суд своєю ухвалою за згодою позивача у звязку із звільненням ревізорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 замінив відповідачів у справі ОСОБА_1 дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 67).

09 квітня 2009 року судом було ухвалено постанову, якою позов задоволено частково: дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано неправомірними, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова суду вмотивована тим, що акт перевірки не є актом індивідуальної дії, а тому не може бути скасовано у судовому порядку. Дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо неповідомлення про проведення перевірки та ненадання відповідного направлення було вчинено з порушенням чинного законодавства, тому підлягають визнанню неправомірними (а.с.а.с. 133 138).

07 травня 2010 року відповідач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі відповідач зазначив, що рішення судом першої інстанції у частині задоволення позову було ухвалене з порушенням норм матеріального права. Відповідач послався на те, що позивач був повідомлений про дату перевірки у телефонному режимі, а сама перевірка була проведена з додержанням норм, які регулюють правила проведення таких перевірок. Вказані обставини явилися причиною звернення відповідача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову суду першої інстанції у частині задоволених вимог скасувати та відмовити у позові (а.с.а.с. 143 146, 149).

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 18.04.2008 р. у позивача відповідачем було проведено планову перевірку правильності нарахування, сплати страхових внесків та цільового використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період роботи з 01.01.2005 р. по 01.04.2008 р.

За результатами проведеної перевірки 18.04.2008 р. було складено акт

(а.с.а.с. 29 34), у якому було встановлено використання коштів з порушенням законодавства в сумі 37 381,76 грн.

06 травня 2008 року відповідачем було ухвалене рішення № 199 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування. За цим рішенням позивача було зобовязано зарахувати до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не прийняті до заліку витрати в сумі 37 381,76 грн. та неустойку (штрафні санкції) в сумі 18 690,88 грн.

(а.с.а.с. 27, 28).

В силу частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 105, пунктів 3, 4 частини 1 статті 106, частини 2 статті 107 КАС України адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви, яка, зокрема, має містити зазначення імені (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. На підставі поданої заяви суддя відкриває провадження в адміністративній справі.

Згідно з частиною 1 статті 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що особа, яка звернулася з адміністративним позовом, висунула вимоги не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача допустити заміну відповідача належним відповідачем.

У відповідності з частиною 1 статті 137 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, позивач може змінити позовні вимоги протягом всього часу судового розгляду, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

З аналізу приведених норм вбачається, що позовна заява, як і заява про зміну позовних вимог, викладаються позивачем виключно у письмовій формі і підписуються ним.

Процесуальний закон також передбачає, що в разі, якщо під час розгляду справи у позивача виникає необхідність висунути вимогу до іншої особи, то це також здійснюється шляхом подання письмової заяви.

Матеріали справи однозначно свідчать про те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій ревізорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Згодом за згодою позивача було здійснено заміну відповідачів ОСОБА_1 дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що навіть після заміни відповідачів її все одно було розглянуто відносно ревізорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які втратили свій процесуальний статус. Це, зокрема, підтверджується змістом оскарженого рішення, у якому останні безпідставно зазначені в якості відповідачів.

Крім того, суд не звернув уваги на невизначеність та неконкретність змісту заявлених позовних вимог, які взагалі не містять зазначення дій, які необхідно було визнати неправомірними. Усупереч процесуальному закону суд не розяснив позивачу його право на відповідне уточнення позову і згодом ухвалив рішення, у якому повторив процесуальну помилку позивача, а саме: визнав дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неправомірними, не зазначивши їх змісту (виду, способу, форми).

За змістом частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені, зокрема, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

З позовної заяви та інших матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження, у тому числі є неповідомлення відповідачем позивача про дату та час проведення перевірки, непредявлення направлення (доручення) на проведення перевірки, а також відповідних посвідчень, ненадання акту перевірки. Граматичний аналіз приведених тез дає можливість віднести їх не до дій, які позивач просив визнати неправомірними, а до бездіяльності, оскільки у них йдеться саме про відсутність активних вчинків.

У цьому випадку суд повторно не розяснив позивачу його право на уточнення позову і згодом ухвалив невірне по суті рішення.

Статтею 159 КАС України передбачається, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З аналізу встановлених фактів колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не було дотримано засад законності через суттєві порушення чинного процесуального закону, і воно має бути скасовано з ухваленням постанови про відмову у позові.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 3 статті 198, пунктом 4 статті 202, статтями 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2009 року скасувати.

Селянському фермерському господарству «Юність»у позові до ОСОБА_1 дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій неправомірними відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя М.В. Мірошниченко

Суддя О.В. Юхименко