Справа № 2а-16755/09/2670
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ст. 41 КАС України апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва (далі - Відповідач, ДПІ у Деснянському районі) про стягнення з ДПІ у Деснянському районі суми недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 102,46 грн., а також штрафні санкції у розмірі 100% від надміру сплаченого податку внаслідок застосування права на податковий кредит у розмірі 102,46 грн., всього на загальну суму 204,92 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2009 року справу направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва за підсудністю.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2010 року позов задоволено частково - зобов'язано ДПІ у Деснянському районі вчинити дії по прийняттю рішення про відшкодування суми надмірно сплаченого податку ОСОБА_2 за 2008 рік. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2011 року задоволено апеляційну скаргу Позивача - скасовано постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволено позов у вказаній частині.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.01.2015 року частково задоволено касаційну скаргу ДПІ у Деснянському районі м. Києва - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції, наголошуючи на правильному застосуванні судами норм матеріального права при наданні оцінки діям Відповідача щодо визначення суми надміру сплаченого податку, зазначив, що належним способом захисту права платника податку є вимога про стягнення з відповідного бюджетного рахунку надмірно сплаченої суми податку, а відповідачами у справі - органи державної податкової та казначейської служби, які повинні надати відповідний висновок та виплатити грошові кошти. Водночас Вищий адміністративний суд України вказав, що зобов'язавши податковий орган вчинити дії по відношенню до органу державної казначейської служби, суди допустили порушення норм процесуального права не залучивши останнього другим відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - Третя особа, ГУ ДКС України у м. Києві).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.04.2015 року позов задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем невірно визначено суму надміру сплаченого податку, а сума штрафу у розмірі 100% від суми надмірну сплаченого податку не виплачена Позивача більше 91 днів, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, суд зауважив, що і сума податку, і сума штрафу повинна бути стягнута у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на невірне визначення судом першої інстанції порядку визначення об'єкта оподаткування при нарахуванні заробітної плати та нарахування податкового кредиту. Наголошує, що судом не було враховано, що саме до повноважень органів державної казначейської служби належить повернення суми надмірно сплаченого податку.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушеннями норм матеріального і процесуального права, Третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не було враховано наявність нормативно визначеної процедури повернення надміру сплачених податків, яка обов'язково передбачає надання висновку податковим органом.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг,, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції встановив, що зі змісту декларації про доходи ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 7-11), одержані з 1 січня по 30 грудня 2008 року, загальна сума доходу Позивача за вказаний період склала20 150 грн. (у тому числі 17 600,00 грн. -підприємство об'єднання громадян «Ренесанс-К» та 2 550,00 грн. - підприємство об'єднання громадян «КУРС»). Крім того, Позивачем у рядку 3 розділу І додатку №2 до декларації визначено суму податку з доходів фізичних осіб до повернення - 990,00 грн. До сум витрат, фактично понесених платником податку протягом 2008 року, ОСОБА_2 включені суми коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти за навчання сина - ОСОБА_3, в сумі 6 596,00 грн.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно квитанції від 03.09.2008 року №32386 (т. 1 а.с. 17) Позивачем було сплачено за навчання 7 548,00 грн. за вересень - грудень 2008 року та січень - вересень 2009 року.

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 4, 18, 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд першої інстанції дійшов висновку про невірний розрахунок податковим органом річного оподатковуваного доходу Позивача, а також наявність правових підстав для стягнення штрафних санкцій за затримку повернення суми надмірно сплаченого податку.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Державного казначейства виплачено Позивачу 887,54 грн. (т. 1 а.с. 13).

31.08.2009 року Позивач звернувся до ДПІ у Деснянському районі із заявою про надання відповіді щодо підстав зменшення суми відшкодування з бюджету суми податку з доходів фізичних осіб (т. 1 а.с. 14).

Листом від 14.09.2009 року №499/Г/17-237 Відповідач повідомив Позивача, що сума до виплати обрахована вірно, оскільки після зменшення суми нарахованої платнику податку протягом звітного року заробітної плати на суму податкового кредиту проводиться перерахунок податкових зобов'язань (податок повернення).

Відповідно до п. 1.16 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон про ПДФО податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Згідно п. 3.5 ст. 3 Закону про ПДФО при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

При цьому відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону про ПДФО загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (далі - оподатковуваний дохід).

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх нарахуванні (виплаті); доходів, які підлягають оподаткуванню у складі загального річного оподатковуваного доходу; доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Законом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід дорівнює сумі оподатковуваних доходів, виплачених (нарахованих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, отриманих (нарахованих) протягом такого звітного податкового року.

Приписи п. 4.1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону про ПДФО загальний річний оподатковуваний дохід складається із суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 вказаного Закону закріплено, що до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Відповідно до пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону про ПДФО платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного податкового року витрати, фактично понесені ним протягом звітного року: суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

Такі витрати включаються при навчанні платника податку або іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення - до податкового кредиту одного з таких членів за їх вибором.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про наявність права на включення до складу податкового кредиту з податку з доходів фізичних осіб суму коштів, сплачених останнім на користь закладів освіти для компенсації вартості вищої форми навчання іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення.

При цьому, наведені вище положення Закону про ПДФО дають підстави для однозначного висновку, що визначенні суми надміру сплаченого податку, яка повинна бути повернута з врахуванням права на податковий кредит, необхідно виходити не із суми загального річного доходу, а із загального річного оподатковуваного доходу, який повинен визначатися за вирахуванням суми збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.03.2015 року у справі №К/9991/78084/11.

Як вірно встановленому судом першої інстанції, факт здійснення ОСОБА_2 оплати за навчання чина Відповідачем не оспорюється.

Однак, як було встановлено раніше, Позивачу фактично повернуто суму надміру сплаченого податку у розмірі 887,54 грн., у той час як сума надмірно сплаченого податку становить 989,46 грн., тобто сума неповернутого податку складає 102,06 грн., про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 18.8. ст. 18 Закону про ПДФО сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

Враховуючи викладене, а також встановлені судом першої інстанції обставини щодо подання Позивачем декларації за 2008 рік 13.02.2009 року, граничним днем отримання коштів, які підлягають поверненню ОСОБА_2, є 14.04.2009 року.

Так, відповідно до пп. 20.4.2 п. 20.4 ст. 20 Закону про ПДФО за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, на користь платника податку сплачуються такі штрафи: якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 100 відсотків від такої суми.

Тобто, враховуючи, що належну до виплати суму надміру сплаченого податку у розмірі 102,06 грн. Позивачу затримано на строк, що складає більше 91 календарного дня, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у ДПІ в Деснянському районі обов'язку сплатити суму штрафу у розмірі 100% надміру сплаченого податку.

Згідно з пп. «а» пп. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20 Закону про ПДФО особою, яка несе відповідальність за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, є податковий орган, який порушує строки подання розрахунку такої суми або занижує його розмір.

Приписами пп. 20.4.3 п. 20.3 ст. 20 вказаного Закону визначають, що повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

У разі коли штрафні (фінансові) санкції застосовуються внаслідок наявності причин, визначених підпунктом «а» підпункту 20.4.1 цього пункту, така сума стягується у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу.

Таким чином, у разі неподання податковим органом органу державного казначейства розрахунку суми надміру сплаченого податку платника такого податку, внаслідок чого такий платник не отримує вказану суму у термін більше 91 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, на користь платника податку сплачується штраф у розмірі 100 відсотків від такої суми.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом розрахунку надмірно сплаченої суми податку Позивача органу державного казначейства не подано.

Враховуючи викладене, на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення суми надмірно сплаченого податку термін неотримання вказаної суми склав більше 91 дня, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про необхідність стягнення на користь Позивача штрафних санкцій в розмірі 100 % від суми, яка підлягає поверненню на його користь.

Відтак, на думку судової колегії, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення суми невідшкодованого податку та штрафу у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу.

Посилання Третьої особи в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції приписів затвердженого наказом Мінфіну України від 03.09.2013 року №787 Порядку повернення коштів помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів судовою колегією оцінюється критично, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (2009 рік) даний нормативний акт ще не був прийнятий та, відповідно, чинності не набрав.

При цьому, колегією суддів враховується, що ухвалення рішення про стягнення з державного бюджету на користь ОСОБА_2 суми надмірно сплаченого податку та штрафних санкцій впливає безпосередньо в силу положень пп. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20 Закону про ПДФО на права та обов'язки податкового органу, у той час як процедура стягнення коштів забезпечується органами Державної казначейської служби України без покладання на них додаткових обов'язків.

Крім того, судом апеляційної інстанції підкреслюється, що на стадії апеляційного провадження виконання вказівки Вищого адміністративного суду України в частині залучення в якості другого відповідача ГУ ДКС України в м. Києві неможливе в силу приписів ч. 4 ст. 52 КАС України, яка в такому випадку передбачає розгляд адміністративної справи спочатку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про стягнення коштів - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.