Справа № 22-а-25826/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка СІ., Іванової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення,

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виплату недоплаченої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік, посилаючись на те, що він перебуває на обліку у відповідача як потерпілий 1 категорії Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Оскільки відповідачем такий розмір пенсії здійснюється у значно меншому розмірі, просив зобов'язати відповідача виплатити недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 4225 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2010 року позов задоволено. Зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату на користь позивача недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 4225 грн. відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивача звільнено від сплати судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в позові. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність постанови суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального

права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, яка користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі відповідно до ст. 48, виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. В порушення наведеної норми Закону відповідачем позивачеві щорічна допомога на оздоровлення була виплачена в жовтні 2009 року в розмірі 120 грн. (а.с. 10) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір щорічної одноразової грошової допомоги, встановлений вказаною постановою, не відповідає розміру допомоги, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідач повинен керуватися ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

Зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення до деяких законодавчих актів України". визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно з ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акті-органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівники підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, таї і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно - правовий акт, яки: підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно - правові акти, якими скасовують конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують змії та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз. 1 п. 19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в У краї є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободі людині невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів а внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основи Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджети Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет Україні вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг. компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині стягнення конкретної суми, оскільки підстави для зобов'язання відповідача виплатити конкретну суму відсутні. Суд не вправі визначати розмір грошової суми , яку належить нарахувати та виплатити позивачеві і не є органом, до компетенції якого відноситься призначення та перерахування пенсійних та соціальних виплат. Безпосереднє нарахування щомісячного підвищення здійснює Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області згідно своїх повноважень.

Таким чином, апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4225 грн. з підстав, передбачених ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. ст. 195, 197-198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2010 року скасувати в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 за 2009 рік в сумі 4225 грн. недоотриманої та невиплаченої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення і в цій частині прийняти нову постанову.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плаї відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 рік з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та мож бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України післ набрання нею законної сили.

Головуючий

Судці