Справа № 820/3480/15
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 р.Справа № 820/3480/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М., Лях О.П.

при секретарі судового засідання Клочко Ю.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015р. по справі №820/3480/15

за позовом ОСОБА_2

до Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Тетяни Миколаївни

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"

про визнання неправомірними дій і скасування постанови та акту,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М., в якій просила суд: визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття провадження ВП 45851154 від 12.12.2014 року, як винесену з порушенням норм закону; визнати неправомірними дії заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Трофімової Т.М. щодо не направлення їй постанови про відкриття виконавчого провадження та щодо складання Акту опису та арешту нерухомого майна від 17.02.2015 року; визнати неправомірним та скасувати Акт опису й арешту нерухомого майна від 17.02.2015 року (ВП№ 45851154).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо направлення 16 грудня 2014 року ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2014 року неправомірними.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Закону України "Про виконавче провадження" , Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглядається в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що спірні відносини врегульовані, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 № 606-XIV, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 та Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5.

Згідно із ст.ст. 11, 17, 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, виконанню державною виконавчою службою підлягають, зокрема, виконавчі написи нотаріусів, які є підставою для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса може бути пред'явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання ним юридичної сили.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень 1-го поверху № XIV, ХLVІІ, ХLVІІІ, ХLIХ,L, Lа; 2-го поверху № LХVІІ, LХІІІ, LIII, LXІа, 22-1; приміщення мансарди № LУХІІІ, LХІХ, LХХ, LХХІ, в літ. А-2 загальною площею 640,00 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На підставі Іпотечного договору (з фізичною особою), посвідченого 19.07.2012 р. ОСОБА_5, ПН ХМНО за реєстровим № 1947, зазначене нерухоме майно було передано в іпотеку в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 15-1142/2012 від 19.07.2012 р. ПАТ "Банк "Кіпру", правонаступником якого на цей час є ПАТ "НЕОС Банк", яке 21.07.2014 р. на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором та на підставі договору про передачу прав за іпотечними договорами, посвідченого 21.07.2014 року ОСОБА_4 ПН КМНО за реєстровим № 3308, відпустило право вимоги за іпотечним договором ТОВ "Кредитні Ініціативи". За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги TOB "Кредитні ініціативи" (адреса: м. Харків, вул. Сумська, 110, код СДРПОУ 35326253) у розмірі заборгованості 1430746,25 грн.

09 грудня 2014 року до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції надійшла заява ТОВ "Кредитні ініціативи" про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №3967, посвідченим 19.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про звернення стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху № XIV, ХLVІІ, ХLVІІІ, ХLIХ,L, Lа; 2-го поверху № LХVІІ, LХІІІ, LIII, LXІа, 22-1; приміщення мансарди № LУХІІІ, LХІХ, LХХ, LХХІ, в літ. А-2 загальною площею 640,00 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

12.12.2014 року державним виконавцем відповідно до статей 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову № 45851154 про відкриття виконавчого провадження, копію якої було направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом за адресою зазначеною у виконавчому документі.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки до виконання було подано виконавчий документ, який відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та заяву про відкриття виконавчого провадження, а тому, виходячи з норм Закону України № 606, державний виконавець зобов'язаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий документ не мав юридичних дефектів, жодної підстави для прийняття рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження на момент винесення оскаржуваної постанови у відповідача не існувало.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку передбачено п.5 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження"

Частиною 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з наведених правових норм, державному виконавцю надано право накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у ході примусового виконання виконавчого провадження, такий арешт може бути знятий шляхом звернення особи, яка вважає, що майно належить їй до суду з позовом про визнання права власності і про зняття з нього арешту.

Згідно ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення було звернено на нерухоме майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» складено акт опису та арешту майна, згідно якого було описано та арештовано нерухоме майно за виконавчим написом №3967.

Відповідно до пункту 1.5.2 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, акт - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події: а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності:

Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі (п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Відповідно до підпункту 4.2.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Відповідно до підпункту 4.4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Як вбачаться зі змісту спірного акту опису й оцінки майна, такий акт містить відомості зазначені в пунктах 4.2.1, 4.4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при проведенні опису майна та складанні спірного акту опису й арешту майна державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року по справі № 820/3480/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015р. по справі № 820/3480/15 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 22 липня 2015 року. У повному обсязі буде складена 23 липня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.