Справа № 21719/09
Суддя: Кожан М.П.
Дата ухвалення: 2010-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2010 р.справа № 2а-3232/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Кожана М.П.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційни скарги Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1, Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі

на постанову: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2009р. у справі № 2а-3232/09/0470

за позовом: Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1

до: Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі

про: про визнання протиправними дій, -

встановила:

12.02.2009р. Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить визнати протиправними дії відповідача по відмові в реєстрації субєкта малого підприємства як платника єдиного податку на 2009р. і нарахуванню заборгованості; зобовязати відповідача зареєструвати ОСОБА_1 фізична особа- підприємець та видати свідоцтво про сплату єдиного податку на 2009р. з січня 2009р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2009р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача по нарахуванню позивачу податкового боргу та по відмові в реєстрації позивачу як платника єдиного податку на 2009р.; зобовязано відповідача зареєструвати з 01 січня 2009р. позивача як платника єдиного податку на 2009р., про що видати відповідне свідоцтво. У задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Дана постанова обґрунтована тим, що позивач до матеріалів справи надав докази сплати в повному обсязі єдиного податку протягом 2008р., у звязку з чим суд дійшов висновку про відсутність у останнього податкового боргу та неправомірність відмови з цих підстав в видачі свідоцтва платника єдиного податку у 2009р. При цьому суд врахував, що документально підтверджено судові витрати частково лише на суму 34грн.40коп. Витрати на придбання пального, що підтверджені чеками, що датовані не днем судових засідань судом до уваги не прийнято.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду позивач та відповідач подали апеляційні скарги

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить суд відмінити спірну постанову в частині и стягнення з відповідача на його користь судових витрат в розмірі 34грн.40коп. та винести нову постанову, якою стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 654грн.98коп.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що позивач приїздив з міста ОСОБА_2 до суду у м.Дніпропетровськ на власному автомобілі тричі, і всього ним була подолана загальна відстань 1128км, відповідно витрати палива склали 112,76л на загальну суму 650грн.58коп., що підтверджено чеками, що містяться в матеріалах справи.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати спірну постанову і прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що спірна постанова була винесена з порушенням норм матеріального права та неповно зясовано судом обставини, які мають значення для справи, в результаті чого було постановлено незаконне та необґрунтоване рішення. Відповідач зазначає, що свідоцтво про сплату єдиного податку ототожнюється з податковою декларацією, оскільки встановлює право субєкта малого підприємництва на оподаткування доходу за єдиним податком та обовязок здійснювати щомісячну оплату сум єдиного податку за ставкою відповідно до обраного виду діяльності.

Суд належним чином повідомив учасників процесу про дату, час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.

На адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача щодо неможливості прибуття представника податкового органу на судове засідання та прийняття обґрунтованого рішення з урахуванням позиції відповідача.

Також, на адресу суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від позивача, відповідно до якого позивач просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, позивача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.09.2006 року за №0021818, про що видано свідоцтво В02 №201802.

ОСОБА_1 протягом 2007-2008 років знаходився на спрощеній системі оподаткування, про що свідчать свідоцтва Г №167739 та Е №463229, видані Центральною міжрайонною державною податковою інспекцією у м.Кривому Розі відповідно 18.12.2006 року та 17.12.2007 року.

01.12.2008 року позивачем була подана до МДПІ заява про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009 рік, на яку 11.12.2008 року отримав письмову відмову за №35552/г/172. Відмова обґрунтована тим, що заявник має заборгованість по сплаті єдиного податку за 2008 рік в сумі 218, 75 грн., а також не сплачена сума єдиного податку за січень місяць 2009 року.

Не погоджуючись з відмовою позивач оскаржив її до Центральної МДПІ у Кривому розі. Скарга була залишена без задоволення, проте у відповіді податкового органу був вже зазначений інший період, за який виникла заборгованість та інша сума заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг у позивача виник внаслідок нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного податку протягом 2008 року. Представник позивача зазначив що відповідно до вимог чинного законодавства позивач мав сплачувати єдиний податок не пізніше 20 числа місяця, що передує тому, за який сплачується податок (тобто за лютий не пізніше 20 січня та далі).

При цьому судом встановлено, що податкові вимоги про сплату боргу позивачу не направлялись.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у останнього податкового боргу та неправомірність відмови з цих підстав в видачі свідоцтва платника єдиного податку у 2009 році у звязку з наявністю доказів сплати в повному обсязі єдиного податку протягом 2008 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Статтею 4 Указу передбачено, що для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації. Заява подається не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній звітний (податковий) період.

Позивачем до матеріалів справи надано докази (а.с. 21-23) сплати в повному обсязі єдиного податку протягом 2008 року за 2008 рік.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування відповідачем пені за прострочення сплати єдиного податку на підставі пп 16.4.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»з наступних підстав.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року №752/4045 затверджений Порядок видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до цього Порядку та платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку за період не менше ніж календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів, термін сплати яких настав на дату подання заяви. Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах| календарного року. У разі щомісячної сплати єдиного податку, його сплата здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, наступного за тим, в якому здійснювалася попередня сплата єдиного податку.

Статтею 1 Закону України №2181 податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; пеня - плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені) справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Статтею 4 зазначеного Закону передбачено порядок подання податкової декларації та визначення суми податкових зобов'язань. За нормами цієї статті податкове зобов'язання виникає за поданою платником податків декларації та за визначенням контролюючим органом.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що свідоцтво про сплату єдиного податку ототожнюється з податковою декларацією, оскільки встановлює право субєкта малого підприємництва на оподаткування доходу за єдиним податком та обовязок здійснювати щомісячну оплату сум єдиного податку за ставкою відповідно до обраного виду діяльності.

Колегія суддів не погоджується із вказаним твердженням відповідача з наступних підстав.

Статтею 5 Закону України №2181 встановлено порядок узгодження сум податкових зобов'язань та визначення податкового боргу. Згідно з нормами даної статті узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до ст. 16 Закону після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом;

б) при нарахуванні суми податкового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні згідно з нормами цього Закону.

Відповідачем не надано доказів того, що позивачем було самостійно визначено суму податкового зобовязання у встановленому ст.ст.4, 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»порядку шляхом зазначення суми податкового зобовязання у податковій декларації. Крім того, позивачем взагалі не обґрунтовано суму щомісячного платежу з єдиного податку саме у розмірі 200грн.

Тому, сплата єдиного податку не регулюється вищезазначеним Законом чи будь-якими іншими законами з питань оподаткування, отже до даних правовідносин неможливо застосовувати норми Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд зазначає, що Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції присудив на користь позивача з Держаного бюджету України документально підтверджені судові витрати в розмірі 34грн.40коп.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно зі ст.. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати сторін та їх представників, що повязані із прибуттям до суду.

Позивач в якості доказів витрат сторін та їх представників, що повязані із прибуттям до суду надав квитанції АЗС на придбання пального та автобусний квиток та їх копії (а.с. 62-64, 91-92).

Дата автобусного квитка сполучення Кривий ОСОБА_2 Дніпропетровськ відповідає даті судового засідання по справі 09.06.2009р. Тому вимоги позивача щодо відшкодування його витрат на придбання квитка є обґрунтованими, оскільки є повязаними із прибуттям до суду.

Щодо квитанцій АЗС на придбання пального на загальну суму 650,28грн. колегія суддів вважає, що вказані квитанції не є документальним підтвердженням витрат позивача, повязаних із прибуттям до суду з наступних підстав.

Із вказаних квитанцій не вбачається який транспортний засіб вказаним пальним було заправлено. Крім того, позивачем не надано доказів, що він прибував до суду на автомобілі. В апеляційній скарзі позивач розраховує витрати пального на підставі норми витрати на сто кілометрів. Проте, чому саме таку норму витрати пального ним обрано документально не підтверджено. Доказів наявності власного автомобіля позивачем не надано. Крім того, дати придбання спірного пального не відповідають датам судових засідань. Отже не вбачається зв'язок між придбанням спірного пального та прибуттям позивача до суду.

Таким чином, позивачем не доведено, що вказані квитанції АЗС є документальним підтвердженням його витрат, повязаних із прибуттям до суду.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами, рішення суду прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційних скарг спростовуються дослідженими по справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1.ч.1 ст.198, 200, п.1.ч.1.ст.205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2009р. у справі № 2а-3232/09/0470 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2009р. у справі № 2а-3232/09/0470 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2009р. у справі № 2а-3232/09/0470 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги з моменту складення у повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі 28.05.2010р.

Головуючий: М.П. Кожан

Судді: О.А. Проценко

ОСОБА_3