Справа № 22-а-6495/11
Суддя: Приходько К. П.
Дата ухвалення: 2011-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
29 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого: судді Приходька К. П., суддів: Верланова С. М., Таргоній Д. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області про зобов»язання провести перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитинівійни, -
у серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в ході розгляду якого уточнивши позовні вимоги, просила визнати відмову відповідача щодо нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни неправомірною, зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити невиплачену державну соціальну допомогу у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за 2006-2008 роки та за 2009 рік по день розгляду справи в суді відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2009 рокуЩІзов задоволено частково. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 10.08.2008 року по вересень місяць 2009 року включно. В іншій частині позовних вимогвідмовлено.
В апеляційній скарзі УПФУ в Білоцерківському районі Київської області просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади,, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.
Стаття 1 зазначеного Закону визначає терміни, згідно часини першої якої у цьому законі іЯРдені нижче терміни вживаються в такому значенні: дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої Світової війни було менше 18 років.
Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» і відповідає встановленому прожитковому мінімуму.
Зтно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
По справі встановлено, що позивачка перебуває на обліку в УПФУ в Білоцерківському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Проте, така надбавка їй виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну підтримку дітші війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 ЩР та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.
Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2009 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.