Справа № 823/1608/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року справа № 823/1608/15 м. Черкаси

11 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

при секретарі Попельнусі Ю.І.,

за участю:

представника позивача управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідачів ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернулося УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 09.06.2015 р. про відкриття ВП № 47899205.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 09.06.2015 р. про відкриття ВП № 47899205 прийнята незаконно та має бути скасована, оскільки у відповідності до положень п. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, а також ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», які кореспондуються між собою визначено, що стягнення коштів з державних органів, державних та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Виходячи з наведених правових норм, позивач вважає, що управління ДВС ГУЮ у Черкаській області не являється належним органом, який вправі здійснювати стягнення по даному виконавчому провадженню, а тому оскаржувані дії державного виконавця є протиправними, а постанова такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів заперечила проти задоволення позовних вимог УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області в повному обсязі, з підстав викладених в запереченні та просила суд залишити їх без задоволення, наголосивши, що під час відкриття оскаржуваного виконавчого провадження були відсутні підстави для відмови у його відкритті, що визначені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державним виконавцем правомірно прийнято оскаржувану постанову. Крім цього зазначила, що вимоги ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не містять прямої заборони для відкриття виконавчого провадження органами ДВС в тому випадку коли боржником в ньому є управління Пенсійного фонду України.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 09.06.2015 р. було відкрито ВП № 47899205 , за виконавчим листом № 704/223/15-ц виданим 28.05.2015 р. Тальнівським районним судом про стягнення з УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області на користь ОСОБА_4 7 254,88грн.

Вважаючи, що головний державний виконавець відкривши ВП № 47899205 грубо порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення коштів з державних органів, державних та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (далі Закон № 606) визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів щодо стягнення коштів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу і здійснюється державними виконавцями, що діють на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу». Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Згідно ст. 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 2 Закону № 606, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2 ст. 3 Закону № 606).

Суд також зазначає, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI (надалі Закон № 4901), який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 606 та особливості їх виконання.

Частиною 1 ст. 3 Закону 4901 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (надалі Порядок № 845).

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій), що прямо передбачено п. 3 Порядку № 845.

Пунктами 24, 25 Порядку визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області немає відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби України, з яких може здійснюватись безспірне списання коштів для виконання судових рішень (по стягненню заборгованості або повернення коштів). Зазначена обставина представником позивача неоспорювалась.

Суд також зазначає, що Пенсійний фонд України є неприбутковою самоврядною організацією, яка здійснює свою діяльність у відповідності до Основ законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі Закон № 1058), має автономну фінансову систему кошти якої не включаються до складу Державного бюджету України (ст. 72 вказаного Закону).

У відповідності до п. 2 ст. 76 Закону № 1058, кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що фінансування пенсійних виплат та видатків на утриманця органів Пенсійного фонду України проводиться не через рахунки, відкриті в органах Казначейства, а через рахунки, відкриті в банківських установах, а законодавством, в свою чергу, не передбачено повноважень органів Державної казначейської служби України на здійснення списання коштів з рахунків боржника відкритих в банківських установах, натомість такі права мають органи державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з чим оскаржувана постанова державного виконавця є законною, обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 20.07.2015 р.