Справа № 2-а-2884/11
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2011-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2884/11
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2011 року Білоцерківський міськрайонний суд у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Білій Церкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату одноразової компенсації в разі втрати годувальника,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 21.08.2010 року померла його дружина, яка була інвалідом 1 групи від захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до експертного висновку захворювання, що призвело до смерті, повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на одноразову компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент смерті годувальника, а тому відповідач повинен виплатити йому вказану компенсацію в розмірі 53280 грн. Оскільки відповідач відмовився провести перерахунок одноразової компенсації, то позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті одноразової компенсації за втрату годувальника, смерть якого повязана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати відповідача виплатити йому одноразову компенсацію за втрату годувальника у розмірі 60 мінімальних заробітних плат відповідно до ст..48 Закону.

За ухвалою судді від 30.09.2011 року було відкрито провадження по справі і справу призначено до розгляду в порядку скороченого провадження без виклику сторін.

Але в звязку з неможливістю ухвалення законного та обґрунтованого рішення без проведення судового засідання та виклику сторін, за ухвалою судді від 24.10.2011 року справу було призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, суду надано письмові заперечення відповідача проти позову з клопотанням щодо розгляду справи без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, по справі встановлено, що позивач є особою, яка користується пільгами як член сімї померлого громадянина, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, що стверджується копією посвідчення № 003297 від 22.12.2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2010 року померла ОСОБА_2 Павлівна-дружина позивача, яка була потерпілою 1 категорії та інвалідом 1 групи від захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що слідує з копій свідоцтва про смерть, посвідчення потерпілої 1 категорії, довідки МСЕК.

Відповідно до експертного висновку за № 672 від 23.11.2010 року, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2, звязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується копією цього висновку.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена одноразова компенсація сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Судом встановлено, що виплата одноразової компенсації позивачу проведена в розмірі 7586 грн. 5 лютого 2011 року на відділенні поштового звязку Біла Церква-9, номер платіжної відомості 2/3248, що стверджується довідкою Центру поштового звязку № 1.

Зазначена грошова компенсація виплачена управлінням соцзахисту населення в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 20.04.2007 року за № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової компенсації виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент втрати годувальника.

В своїх письмових запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що згідно ст.62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи його застосування провадиться у порядку, визначеному КМ України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. А саме в розмірах, які і визначені КМ України виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями і враховуючи вимоги ст.95 Конституції України, проведена позивачу виплата зазначеної грошової компенсації.

Але з цими запереченнями відповідача суд не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно зі ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Розмір одноразової компенсації, визначений вказаною вище постановою КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Слід зазначити, що дію положень ст.48 вказаного Закону зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Але за рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Як встановлено судом, п.28 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було внесено на 2008 рік зміни до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону.

Отже, з 22.05.2008 року ст..48 Закону діє в попередній редакції, тобто, сімям в разі годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір одноразової компенсації становить 60 мінімальних заробітних плат.

Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а у разі виникнення колізії між нормами підзаконних нормативноправових актів та нормами Законів, застосуванню підлягають саме норми Законів, а в даному випадку- саме Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана вище постанова КМ України.

Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту населення повинно було виплатити позивачу одноразову компенсацію в разі втрати годувальника виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент втрати годувальника, в даному випадку, на серпень 2010 року.

Відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року встановлено такий розмір мінімальної заробітної плати: з 1 листопада 2009 року-744 грн., з 1 січня 2010 року-869 грн., з 1 квітня -884 грн., з 1 липня-888 грн., з 1 жовтня-907 грн., з 1 грудня-922 грн.

Ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» визначено такі ж розміри мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст..22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні.

Всі вказані Закони не мали жодних обмежень щодо застосування ст.48 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачає право позивача на одноразову компенсацію в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Суд також вважає, що посилання на відсутність коштів для фінансування вказаних виплат не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки принцип верховенства права, закріплений в Конституції України, означає, що якщо держава схвалила певну концепцію, то дії державних органів вважатимуться протиправними, якщо вони відступатимуть від такої політики.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової компенсації в разі втрати годувальника у розмірі 60 мінімальних заробітних плат та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату вказаної компенсації в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент втрати годувальника, що становить 888 грн., за вирахуванням виплаченої компенсації в сумі 7586 грн.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки виплату компенсації в розмірі 7586 грн. йому проведено 05.02.2011 року, про що вказано вище, позов ним подано до суду 22.07.2011 року, що стверджується штампом канцелярії суду на копії позовної заяви, але в звязку з великою кількістю адміністративних справ зареєстровано було даний позов тільки 29.09.2011 року.

На підставі ст.4 Декрету КМ Про державне мито позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави, оскільки звернувся з даним позовом до 01.01.2011 року, тобто, до введення в дію Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.ст.48, 62,71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп, від 22.05.2008 року за № 10-рп, ст.ст.6,9, 17, 99,158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо перерахунку та виплати одноразової компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 в розмірі 60 мінімальних заробітних плат відповідно до ст..48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент втрати годувальника.

Зобовязати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 60 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент втрати годувальника /серпень 2010 року/ ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»-888 грн., за вирахуванням виплаченої компенсації в сумі 7586 грн.

Від сплати держмита /судового збору/ позивача звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_3