Справа № 9679/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2010 р.справа № 2а-34/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради

на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради, треті особи: Центр по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, управління Державного казначейства у м. Дніпродзержинську про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2008 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради та просила суд визнати неправомірним рішення відповідача в частині нарахування й виплати державної допомоги на дитину до 3 років щомісяця в розмірі, що дорівнюють різниці між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб і середньомісячним сукупним доходом родини в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, а всього за 10 місяців 2007 року в сумі 1219,07 грн. Зобовязати відповідача здійснити перерахунок нарахованої та виплаченої державної допомоги на дитину до 3 років за 10 місяців 2007 року в розмірі 3402,93 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати позивачу соціальної допомоги по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років, передбаченої ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок позивачу соціальної допомоги по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років, передбаченої ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми за період з 03 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та здійснити її виплату. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив виплати відповідно до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що вищезазначене рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007з 09.07.2007 року.

Тому, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дійсно слід керуватися ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Проте відповідач рішення Конституційного суду України не виконував, що й стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Посилання відповідача на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією.

Приймаючи до уваги той факт, що ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог у звязку із пропуском строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України (яка діяла на момент ухвалення постанови) якою для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України (яка діяла на момент ухвалення постанови) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, та просив на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Рішення Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року, на яке посилається позивач, було належним чином оприлюднене в засобах масової інформації. А позивач звернулась до суду першої інстанції лише в листопаді 2008 року, тобто більше ніж за рік після того як вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Зважаючи на це, не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Інших підстав поважності пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав позивачем не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 14 грудня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: С.В. Сафронова