Справа № 2а/0770/3090/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/800/44905/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року

у справі №2а-0770/3090/12 (876/4726/13)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 30 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2012 року №, а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 820,83 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу 19 вересня 2012 року провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2012 року, про що склали акт від 20 вересня 2012 року №2971/1703/, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого підприємцем завищено суму податкового кредиту за червень 2012 року на 65 666,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2012 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 82 082,50 грн., з яких 65 666,00 грн. за основним платежем та 16 416,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту червня 2012 року суми податку на додану вартість у розмірі 65 666,00 грн., сплаченої у ціні вартості придбаного у ПАТ «Закарпаття-Авто» автомобіля.

За висновками контролюючого органу, оскільки придбаний позивачем транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, сума податку на додану вартість сплачена у його ціні, не може бути включена до складу податкового кредиту позивача, як суб'єкта підприємницької діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість за результатом виконання господарської операції з придбання автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради Закарпатської області позивача зареєстровано як суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу та видано Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1.

Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_2 НВ НОМЕР_3 форми № 5-Р.

Між позивачем (покупець) та ПАТ «Закарпаття-Авто» (продавець) укладено договір купівлі-продажу автомобіля від 19 червня 2012 року №, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а останній зобов'язався прийняти та сплатити грошову суму у строк обумовлений договором за автомобіль марки Мерседес Бенц С 250 CDI 4 matic.

Придбаний позивачем автомобіль був зареєстрований Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області 28 червня 2012 року, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У відповідності до вказаного свідоцтва власником даного транспортного засобу марки Мерседес Бенц С 250 CDI 4 matic є позивач, як фізична особа.

Суми податку на додану вартість, сплачені у ціні придбаного автомобіля, на підставі отриманих від продавця податкових накладних від 18 червня 2012 року №251 на суму 82 000,00 грн., від 20 червня 2012 року №300 на суму 20 100,00 грн., від 27 червня 2012 року №422 на суму 291 896,00 грн., включені позивачем до складу податкового кредиту червня 2012 року.

У відповідності до приписів частини першої статті 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затверджені єдині правила, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів та видачі реєстраційних документів і формених знаків.

Пунктом 6 вищезазначеного Порядку встановлено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, згідно вказаних норм реєстрація транспортного засобу за фізичною особою - підприємцем не передбачена.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Отже, підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, а датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентом зареєстрованим платником податку на додану вартість. При цьому, факт реєстрації транспортного засобу на фізичну особу не є тією обставиною, яка може свідчити про його придбання без мети подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на додану вартість.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у справі №2а-0770/3090/12 (876/4726/13) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.