Справа № 2-а-462-10
Суддя: Савіцький Л. П.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-462-10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Савіцького Л.П.,

при секретарі Нещадименко В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та стягнення щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_1 1.1., маючи статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році II категорії, що підтверджуються відповідним посвідченням серія А№ 236214, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен отримувати щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Однак, вказану допомогу він отримав не в повному об'ємі, а саме: за період часу з 2005 року по 2009 рік розмір такої склав по 100 грн. щорічно, внаслідок чого різниця між виплаченою йому сумою та сумами, які повинні йому сплатити складає 11285 грн., які він просить стягнути з відповідача, оскільки в цьому йому було відмовлено. Таку бездіяльність відповідача він вважає неправомірною. Просить також поновити строк оскарження даних дій та зобов'язати відповідача і надалі нараховувати відповідну соціальну допомогу.

В судове засідання позивач не з "явився.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, згідно заяви просить справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з 'явився, в поданому суду запереченні вимоги позивача не визнав, просив справу розглянути у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Поновлення вказаного строку суд обумовлює неможливістю позивача розуміти юридичну казуїстику дій держави. Поновлення такого обґрунтовується також і тим, що відповідач фактично не відмовляється від надання такої допомоги, не роблячи цього лише із-за відсутності бюджетних коштів. Не відмовляється від отримання такої соціальної допомоги і позивач, отримавши її частину згідно наявної у справі довідки і підтримавши заявлений позов. До цього ж, слід зазначити, що грошові зобов'язання держави щодо громадянина, якими є вказана соціальна допомога в світлі рішень Європейського суду з прав людини розцінюються як власність громадянина, що в цілому теж зумовлює продовження позивачці терміну звернення до суду.

Як вбачається з наявного у справі посвідчення серія А № 236214, ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986році II категорії і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, яка нараховується та виплачується, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка діє на момент виплати такої допомоги. Довідкою відповідача № 9 від 17.02.2010року підтверджено, що така допомога позивачу була виплачена з 2005 року по 2009 рік в сумі по 100 грн. щорічно, що значно нижче тих сум, які повинні були йому виплачені, виходячи з мінімальних заробітних плат на час виплати і складають 11285 грн. Останнього відповідач в поданому суду запереченні не оспорював, посилаючись на відсутність фінансування та відповідні Постанови Кабінету Міністрів, якими встановлювались обмежені розміри таких виплат.

Однак з вказаним суд погодитись не може, оскільки це суперечить ч. 3 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Крім цього, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як визначено ч. 2 ст. 19 Конституції України. З огляду на зазначене, суд вважає, що регулятивні Постанови Кабінету Міністрів щодо цього питання також суперечать і вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цей Закон має вищу юридичну силу. Крім цього, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень і звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законом, є недопустимим. За таких вимог Закону, Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри соціальної допомоги, в тому числі і допомоги на оздоровлення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році II категорії.

Не є підставою для невиконання державою своїх зобов'язань щодо реалізації соціальної гарантії ОСОБА_1 1.1.- отримання ним щорічної допомоги на оздоровлення, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати вказаної вище допомоги, оскільки це не узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються при розгляді справ.

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача - невиплату ОСОБА_3 в повному об'ємі одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 2005 року по 2009 рік.

Разом з тим, враховуючи положення ч. З ст. 105 та ч. 2 ст. 162 КАС України, якими визначено вимоги адміністративного позову та повноваження суду при вирішенні справи по суті, у разі визнання судом бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень протиправною, що має місце і в даному випадку, суд може зобов'язати такого відповідача вчинити певні дії, які той зобов'язаний виконати, зокрема провести нарахування та виплатити в повній мірі недоплачену одноразову щорічну допомогу на оздоровлення. При цьому, суд може стягнути з відповідача на користь позивача певну суму лише нарахованих грошових коштів, які всупереч закону не виплачені або якщо шкода не виплачена. Причому, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, спосіб захисту інтересів позивача, обраний судом, не обов'язково повинен збігатися з тим, що запропонував позивачу своїх вимогах.

Тому , враховуючи вищевикладене та керуючись ч. З ст. 22, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

дміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом його

прав.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської роди щодо невиконання зобов'язання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986році II категорії.

Зобов "язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 -учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році II категорії, недоотриману щорічну грошову допомогу на оздоровлення за період з 2005 року по 2009 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на час їх виплат за відповідний період з урахуванням проведених виплат.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена у Львівський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через Нетішинський міський суд та поданням апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом 20 днів з дня подачі такої заяви.

Головуючий