Справа № 20152/09
Суддя: Кожан М.П.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2010 р.справа № А17/281-06

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Кожана М.П.

суддів: Католікяна М.О. Мірошниченка М.В.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області

на постанову: Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. у справі № А17/281-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Новомосковський хлібозавод"

до Новомосковської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області

про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення, -

встановила:

22.08.2006р. Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /0 від 26.07.2006р. Новомосковської ОДПІ у Дніпропетровській області; визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /0 від 26.07.2006р. Новомосковської ОДПІ у Дніпропетровській області.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006р. позов задоволено повністю. Визнано нечинними повністю податкові повідомлення-рішення №/0 від 26.07.2006р., № /0 від 26.07.2006р.

Дана постанова обґрунтована тим, що на думку суду відповідачем не надано доказів того, що позивач при виконанні договору № 83 від 20.08.2005 року з ДП "Хлібодар" на переробку давальницької сировини мав використовувати ціни з урахуванням державного регулювання цін і тарифів. Крім того, у випадку надання послуг без відповідної компенсації особа, яка надає такі послуги, не отримує валового доходу у розумінні п.п.4.1.1.п.4.1.ст..4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Оприбуткування придбаних відповідно до договору купівлі-продажу №85 від 07.03.2006 року у TOB "Завод хромових кож "Большевик" товарів обліковано позивачем на рахунку "Товари на складі" та на час перевірки було передано на комісію TOB "ТИМ-ТРЕЙД" відповідно до договору комісії №03/03-06-2 від 03.03.2006 року, додаткової угоди №1 від 10.03.2006 року до зазначеного договору та акту приймання-передачі до нього№1 від 13.03.2006 року. Тому позивач правомірно відніс вартість придбаних товарів (без ПДВ) до складу валових витрат.

На думку суду позивач не повинен був відносити до складу валового доходу вартість надання послуг з переробки давальницької сировини, тому збільшення відповідачем податкових зобов'язань позивача на 23385,00 грн. за умов відсутності валового доходу є неправомірним.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного Господарського суду, в якій просить скасувати спірну постанову та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п. 5.1., п.5.10 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 4.2 ст.4, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 28.03.2007р. апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.06.2009р. касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Скасовано ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р., а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, Вищим адміністративним судом України не встановлено порушення судами першої і апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні справи. Підставою для скасування ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. стало те, що розглянувши справу у відсутності представників сторін, не повідомлених належним чином про дату і час судового засідання, Дніпропетровський апеляційний господарський суд порушив їхні процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права та просить залишити постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу розподілу між суддями від 06.09.2010р. дану справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_3, інші судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Суд належним чином повідомив учасників адміністративного процесу про дату, час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи Відповідачем проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог нового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 31.03.2006р., за штатами якої був складений Акт від 25.07.2006р. №55ДСК7232/00381396.

Актом перевірки були встановлені, зокрема, наступні порушення:

пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого позивачем до складу валових доходів не були віднесені доходи від операцій з безоплатного надання послуг переробки давальницької сировини в 3 кварталі 2005р. в сумі 116,9 тис. грн.;

пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого позивачем не було проведено коригування валових витрат при включенні до складу позареалізаційних доходів сум безнадійної кредиторської заборгованості 215,2 тис. грн.;

пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого позивачем було віднесено до валових витрат 488,8 тис. грн. у і кварталі 2006р. без підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку; п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/970-ВР (у подальшому Закон "Про ПДВ"), внаслідок чого позивачем до складу податкового зобов'язання з ПДВ не включена сума ПДВ, нарахована на доход, отриманий від здійснення операцій з безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини у вересні 2005р. в сумі 23385,00 грн.;

пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про ПДВ", внаслідок чого позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суму за придбаний товар у розмірі 97767,50 грн., який не використовувався у господарській діяльності.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були винесені наступні податкові омлення-рішення: від 26.07.2006р. №/0, яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 110863,75 грн., у тому числі 83031,25 грн. основний платіж, 27832,50 грн. штрафні (фінансові) санкції; від 26.07.2006р. №/0, яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 171951,30 грн., у тому числі 121152,00 грн. основний платіж, 50799,30 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав відповідачу скаргу від 03.08.2006р. №148.

Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 16.08.2006р. №12182/10/23-108 відповідач відмовив позивачеві в задоволенні його скарги, податкові повідомлення-рішення залишив без змін.

Також відповідачем за результатами розгляду первинної скарги було винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 16.08.2006р. №/1, яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 110863,75 грн., у тому числі 83031,25 грн. основний платіж, 27832,50 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- від 16.08.2006р. №/1, яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 171951,30 грн., у тому числі 121152,00 грн. основний платіж, 50799,30 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Визначення спірних сум податкових зобовязань відповідно до акту перевірки повязується з наступним.

Щодо податку на прибуток.

Відповідач в акті перевірки посилається на заниження позивачем у III кварталі 2005 року валового доходу у сумі 116925 грн. від операцій з безоплатного надання послуг переробки давальницької сировини.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

20.08.2005р. між позивачем (виконавець) і ДП "Хлібодар" (замовник) було укладено Договір № 83 про надання послуг по переробці давальницької сировини, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги з переробки партій давальницької сировини (муки) і передати замовнику продукт переробки (хліб і хлібобулочні вироби), а замовник прийняти у виконавця продукт переробки і сплатити зазначені послуги на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до Додаткової угоди №1 від 20.08.2005р. до вказаного договору договірна вартість послуг з переробки давальницької сировини за вересень 2005р. за 1 тн. готової продукції в асортименті 926,40 грн., в т.ч. ПДВ 154,40 грн.

В акті перевірки зазначено, що витрати з надання послуг переробки давальницької сировини складають 731556,00 грн., а доход від реалізації послуг 614331,00 грн., внаслідок чого позивачем одержані збитки в сумі 116925,00 грн. у зв'язку з обумовленістю в договорі на переробку давальницької сировини фіксованої ціни, яка не відшкодовує витрати на переробку.

У відповідності з пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Як вбачається з наведеної норми, вона не передбачає обов'язок платника податків відносити до складу валових доходів «сум вартості безоплатно наданих послуг». У випадку надання послуг без відповідної компенсації особа, яка надає такі послуги, взагалі не отримує валового доходу у розумінні пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також суд першої інстанції правильно визначив що фінансовий результат від реалізації послуг переробки є позитивним, оскільки при визначені валових витрат від здійснення давальницької операції (таблиця №13 Акту перевірки, Відповідач безпідставно включив дані рахунку «витрати на збут»та рахунку "транспортні витрати на збут продукції", що становлять 33 512 гривень та 210 927 гривень відповідно.

Так, як вбачається з договору №83 про надання послуг по переробці давальницької сировини від 20.08.2005 року його предметом була лише переробка давальницької сировини. Витрат на збут давальницької сировини рамках вказаного договору і за отриману по цьому договору платню Позивач не мав, оскільки збуту продукції, виготовленої з давальницької сировини, взагалі не існує, так як вироблена продукція належить на праві власності Замовнику і її реалізація не є предметом договору №83 про надання послуг по переробці давальницької сировини.

Таким чином, реально валові витрати по переробці давальницької сировини становлять 486 817 гривень, а фінансовий результат не є збитковим І становить (614 331 - 486 817) 127514 грн. Отже, безоплатно наданих послуг переробки давальницької сировини взагалі не існувало.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно правильності віднесення Позивачем до складу валових витрат суми в розмірі 488837,48грн. витраченої на придбання товару за Договором купівлі-продажу № 85 від 07 березня 2006 року, оскільки, на думку Відповідача, у Позивача відсутні докази, які б підтверджували здійснення даної господарської операції, що в силу пп.5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" унеможливлює віднесення вказаної суми до складу валових витрат.

Проте, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, що підтверджується наступним.

Здійснення вказаної господарської операції документально підтверджено, а саме:

- Договір купівлі-продажу № 85 від 07 березня 2006 року;

- Додаткова угода №1 до договору №85 від 07.03.06р. від 10.03.06р.

- Видаткова накладна № КЗ-0000089 від 13 березня 2006 року.

- Податкова накладна № 117 від 12.03.06р.

Всупереч твердження Відповідача, видаткова накладна № КЗ-0000089 від 13 березня 2006 року містить вказівку про місце її складання (61033, Україна, м. Харків, Шевченко, 327) та посаду особи, відповідальну за здійснення господарської операції і правильність її оформлення (головний бухгалтер).

Крім того, відповідно до п. 7.2.3. Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна № 117 від 12.03.06р. року містить в собі всі реквізити, встановлені ст. 9 Закону України и «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже ,,має повну юридичну силу та доказовість щодо проведення господарської операції. Щодо відсутності у Позивача товарно-транспортних накладних слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи Позивач не займався транспортуванням товару придбаного по договору № 85 від 07 березня 2006 року, а лише придбав його на складі покупця та на тому ж самому складі передав комісіонеру, згідно умов Договору комісії №03/03-06-2 від 03.03.2006р.

Крім того, твердження відповідача про обов'язковість товарно-транспортних накладних спростовується Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої Наказом Міністерства статистики і Міністерства транспорту України від 07.08.1996р. №288/253, дія якого зупинена згідно з повідомленням державного комітету з розвитку підприємництва з 16.10.1998р.

Враховуючи наведене, застосування п.п. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до вказаних відносин є безпідставним.

Стосовно порушення позивачем пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств", внаслідок чого позивачем не було проведено коригування валових витрат при включенні до складу позареалізаційних доходів сум безнадійної кредиторської заборгованості 215,2 тис. грн. колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Стосовно порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", внаслідок чого позивачем було віднесено до валових витрат 488,8 тис. грн. у І кварталі 2006р. без підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, слід зазначити, що оприбуткування придбаних відповідно до договору купівлі-продажу №85 від 07.03.2006 року у TOB "Завод хромових кож "Большевик" товарів обліковано позивачем на рахунку "Товари на складі" та на час перевірки було передано на комісію TOB "ТИМ-ТРЕЙД" відповідно до договору комісії №03/03-06-2 від 03.03.2006 року, додаткової угоди №1 від 10.03.2006 року до зазначеного договору та акту приймання-передачі до нього №1 від 13.03.2006 року. Відповідачем не заперечується, що до передачі придбаних товарів на комісію вони обліковувались на рахунку "Товари на складі", що свідчить про їх оприбуткування. Тому позивач правомірно відніс вартість придбаних товарів (без ПДВ) до складу валових витрат.

Щодо податку на додану вартість.

В акті перевірки вказується на порушення позивачем п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" у звязку з чим нараховано податкове зобов'язання за основним платежем 121 152 грн. та штрафні (фінансові) санкції 50 799,30 грн.

В акті перевірки стосовно даного порушення відповідач зазначає, що позивачем до складу податкового зобов'язання з ПДВ не включена сума ПДВ, нарахована на доход, отриманий від здійснення операцій з безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини у вересні 2005р. в сумі 23385,00 грн. чим порушено пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про ПДВ", внаслідок чого позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суму за придбаний товар у розмірі 97767,50 грн., який не використовувався у господарській діяльності. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що доводи відповідача в цій частині спростовуються наступним:

Відповідно до п. п. 1.6, 1.7 ст. 1 Закону "Про ПДВ" податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону "Про ПДВ" датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про ПДВ" передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8і цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Позивач не повинен був відносити до складу податкового доходу вартість з надання послуг з переробки давальницької сировини, тому збільшення відповідачем податкових зобов'язань позивача на 23385,00 грн. за умов відсутності валового доходу є неправомірним.

Також господарським судом було встановлено, що позивач надав всі документи, що підтверджують придбання ним товару за договором №85 від 07.03.2006р., тому зменшення податкового кредиту позивача на суму ПДВ з вартості цього товару на суму 97767,50 грн. також є неправомірним.

З наведеного вбачається, що податок на додану вартість був нарахований позивачеві безпідставно.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами, рішення суду прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими по справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1.ч.1 ст.198, 200, п.1.ч.1.ст.205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. у справі № А17/281-06 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. у справі № А17/281-06 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України - протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених КАС України, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі 19.10.2010р.

Головуючий: М.П. Кожан

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: М.В. Мірошниченко