Справа № 19891/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. справа № 2а-8248/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2009 року

у адміністративні справі № 2а-8248/08/0470 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано незаконними дії УПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу щодо відмови у перерахунку державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до виомг до ст.50, п.4 ст.54, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 серпня 2004 року по 21 серпня 2008 року і зобовязано відповідача провести перерахунок та здійснити виплату позивачу пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.50, п.4 ст.54, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 серпня 2004 року по 21 серпня 2008 року, виходячи із мінімальної пенсіїі за віком, встановленої відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік», «Про Державний бюджет на 2005 рік», «Про Державний бюджет на 2006 рік», «Про Державний бюджет на 2007 рік», «Про Державний бюджет на 2008 рік»із вирахуванням сум, які були виплачені ОСОБА_1 В.О. у період з 01 серпня 2004 року по 21 серпня 2008 року. В задоволені решти вимог позивача судом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог з підстав порушення норм матеріального права. Просить прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилаєся на те, що виплата пенсії позивачу здійснювалася на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та відповідно до розмірів встановлених постановами Кабінету Міністрів України, які є обов'язковими для виконання державними пенсійними органами. Вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки це виключається за змістом частини третьої вказаної статті, а порядок разахунку розміру пенсій Чорнобильцям чітко було вивзаначено в постановах КМУ, а з 2008 року в ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.99,100 КАС України та безпідставного незастосування негативних наслідків до вимог позивача за період з серпня 2004 року, оскільки до суду за захистом він звернувся тільки 27.08.2008 року.

При перегляді постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду за апеляційною скаргою відповідача, колегією суддів встановлено, що предмет спору по цій справі стосується питання визначення розміру державної пенсії та додаткової пенсії особи зі статусом постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії інваліда 3-ї групи, та застосування положень статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і постанов Кабінету Міністрів України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 3-ї групи та має статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильскій АЕС першої категорії (а.с.11, 12), у звязку з чим перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу та отримує призначену відповідно до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам третьої групи, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю.

Право позивача на одержання пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, пенсійним органом не оспорюється. Також як і не оспорюється відповідачем той факт, що розрахунок призначеної позивачу державної пенсії по інвалідності 3-ї групи та додаткової пенсії у спірний період проводився не відповідно до приписів статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а виходячи із встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» розміру, який складає 19,91 грн., із встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 831 «Про підвищення розмірів пенсій призначених до 1 серпня 1996 року та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня 1996 року»розміру, який складав 16,62 грн., а також відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»якою встановлено, що розмір додаткової пенсії для інвалідів 3-ї групи зі статусом особи 1 категорії складає 15 % прожиткового мінімуму, а пенсія по інвалідності 3-ї групи для учасників ліквідації аварії на ЧАЕС не може бути нижчим 870 грн.

Вирішуючи спір по цій справі і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Управління як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій особам, які мають статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, повинно було діяти відповідно до вимог статтей ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той період часу, коли дія цих норм не була зупинена), але на порушення зазначених статей таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправність.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а тому при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії виступає мінімальна пенсія за віком, визначення якої надано лише в частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Наведене підтверджується змістом частини четвертої статті 54 та статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на день призначення позивачу пенсії та на день його звернення за перерахунком у серпні 2007 року).

Так, в ч.4 ст.54 цього Закону чітко визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до першої категорії, і в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком, а згідно зі ст.50 цього Закону особам, віднесеним до першої категорії, зокрема інвалідам ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Про правильність висновків суду першої інстанції у вищенаведеній частині також свідчать положення чинного до наступного часу Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року N 523 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року N 666, від 4 березня 2004 року N 268, від 22 вересня 2004 року N 1240 - стосовно критеріїв обчислення розміру пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За вказаним порядком пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання завдяки Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком (пункти 1, 4 Порядку).

У той же час, Постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»та постанова Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»- суперечать положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки Кабінетом Міністрів України встановлені розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування при розрахунку пенсії позивача положень статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з огляду на зміст частини третьої цієї статті Закону є безпідставними і колегія суддів з цього приводу зазначає наступне

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була доповнена частиною третьою згідно із Законом України від 25 березня 2005 року № 2505-IV, який набрав чинності з 31 березня 2005 року, в той час як до частини третьої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зміни, за якими - обчислення і призначення пенсій по інвалідності провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», були внесені згідно із Законом України від 17 листопада 2005 року № 3108-IV, що набрав чинності з 13 грудня 2005 року, тобто в даному випадку застосовується принцип дії законів у часі, за яким до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми закону прийнятого та набравшого чинності пізніше.

Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановленого іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Водночас суд першої інстанції, постановлюючи дане рішення, допустив порушення норм процесуального права зобов'язавши відповідача зробити перерахунок державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01 серпня 2004 року по 21 серпня 2008 року

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивач після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримував державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію, яка була обчислені відповідачем виходячи із розміру, встановленого постановами Кабінету Міністрів України, але до суду звернувся за захистом своїх прав лише 05 серпня 2008 року, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо причин пропущення ним річного строку звернення до суду за захистом, і питання про поновлення строку звернення до суду перед судом не ставив.

Не урахував суд першої інстанції також заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачем річного строку звернення до суду та на відмові у задоволені вимог позивача саме з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.40-42) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачу у задоволені позову з підстав пропуску ним річного строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом 05.08.2008 р. (а.с.10, 29, 1-8) не наводячи при цьому в позові пояснень з приводу того, коли саме він дізнався про порушене право, або причини пропуску ним річного строку звернення до суду. Не надав суду цьому доказів і будь-яких пояснень.

В той час, як у період з серпня 2004 р. по грудень 2006 р. до статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не вносилося змін щодо порядку і розміру обчислення державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, і ці норми діяли в тій редакції на яку посилається позивач вимагаючи захисту своїх прав.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивач про порушення свого права, якщо він вважав їх порушеним, повинен був дізнатися ще у 2004 році, отримуючи пенсію у розмірі меншому ніж це визначено Законом.

Юридична необізнаність позивача не може виправдовувати його звернення до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивача негативних наслідків пропуску ним річного строку звернення до суду за захистом його прав за період починаючи з 01.08.2004 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з вимогами про захист його прав за період з 01.08.2004 року до 05.08.2007 р., тобто дня його звернення з позовом до адміністративного суду, і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чинном, вимоги позивача в частині захисту його прав за період починаючи з 01.08.2004 р. до 05.08.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення ним річного строку звернення до суду. Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Крім того, не може залишатися в силі постанова суду першої інстанції стосовно кінцевої дати, до якої відповідач зобовязаний провести перерахунок та виплату недоотриманих позивачем сум державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, оскільки позивачем заявлялося про захист його прав за період по 31 липня 2008 року стосовно стягнення заборгованості, і починаючи з 01 серпня 2008 року та в подальший період стосовно зобовязання відповідача здійснювати нарахування та виплату йому пенсії відповідно до статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням підвищення мінімальної пенсії за віком. (а.с.8, 38)

Про захист своїх прав до 21.08.2008 року позивачем не заявлялося, ця дата не є днем винесення постанови у справі, а тому у суду не було підстав для прийняття такого рішення.

Враховуючи вищенаведені обставини та день звернення позивача з позовом до адміністративного суду, колегія суддів вважає підлягаючими задоволенню вимоги позивача в межах річного строку звернення, а саме в частині захисту його прав за період з 05.08.2007 року по день постановлення судового рішення у справі, тобто по 14 травня 2009 року. Такий період захисту прав позивача колегією суддів визначено з огляду річного процесуального строку звернення позивача до адміністративного суду, а також з урахуванням нижченаведеного

Дана категорія справ не передбачає за чинним законодавством попереднього досудового вирішення спорів з субєктом владних повноважень, а тому звернення позивача до УПФ з заявою про перерахунок його пенсії від 14.08.2007 р. та від 06.08.2007 р. (а.с.13,14,15), також як і отримання позивачем відповіді УПФ від 20.08.2007 р. (а.с.16) колегією суддів не може розглядатися як день, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, і відповідно колегія суддів не може вважати зазначені дати початком обчислення процесуального річного строку звернення до суду.

Судом було відмовлено позивачу у задоволені заявлених ним вимог про стягнення конкретно визначеної суми заборгованості по несплаченій пенсії та про зобовязання відповідача перерахувати пенсію у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком, з чим колегія суддів погоджується, оскільки розрахунок недоплачених сум пенсії є виключною компетенцією УПФУ, якою не наділений адміністративний суд, а факти порушення пенсійних прав позивача у майбутньому відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції виходячи за межі заявлених вимог з метою захисту прав позивача, і вважаючи за необхідне визначити кінцеву дату, до якої зобовязано відповідача вчинити певні дії, повинен був такою датою зазначити день постановлення рішення у справі, тобто коли судом було вирішено спір у справі 14.05.2009 р.

Таке рішення у справі за позовом ОСОБА_1 не суперечить предмету і розміру заявлених ним вимог та узгоджується з положеннями статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» редакція якої була відновлена на час звернення позивача до УПФ (а.с.13-15) рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та діє з дня постановлення Конституційним Судом України рішення № 22-рп/2008 від 22.05.2008 року до наступного часу, у тому числі і на час постановлення судом першої інстанції постанови у справі від 14.05.2009 р.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 22-рп/2008 від 22.05.2008 року у звязку з тим, що Верховною Радою України не приймалося змін до законодавчих актів України щодо відновлення дії вказаних норм - є лише помилковим розумінням загальних засад дії нормативних актів у часі з урахуванням визнання неконституційними змін до них

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»№ 835-VI від 26.12.2008 р. не вносилося змін до статтей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а надане статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України у 2009 році право встановлювати розміри соціальних виплат, урядом не використано, тому відповідач повинен був у 2009 році також керуватися нормою Закону та нараховувати і виплачувати позивачу державну пенсію виходячи із розміру шести мінімальних пенсій за віком, і додаткову пенсію виходячи із 50% мінімальної пенсії за віком.

Оскільки обставини справи встановлено повно і правильно, але тільки в частині помилково застосовано норми процесуального права, відповідно до пункту 4 частині 1 статті 202 КАСУ судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті недоотриманих ним сум державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, розрахованих відповідно до вимог статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Інглецькому районі м.Кривого Рогу здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої ним за період з 05 серпня 2007 року по 14 травня 2009 року суми державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за заподіяну здоровю шкоду, розрахованих відповідно до положень статті 50 та пункту 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, встановленої на час виплати щодо державної пенсії по інвалідності 3-ї групи, та у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплати щодо щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але млатсії у поже бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції

У повному обсязі постанова суду виготовлена 22 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3