Справа № 809/2435/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2015 р. Справа № 809/2435/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря: Мельничука Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 3 668, 89 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2015 року Державна податкова інспекція у Снятинському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 3 668, 89 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, статті 36, пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України не сплатив в дохід місцевого бюджету міста Снятин Івано-Франківської області єдиний податок з доходів фізичних осіб за період 2014 року у розмірі 942,75 гривень та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 999, 60 гривень, визначені податковим повідомленням рішенням № від 09.02.2015 року, а також не сплатив в дохід Стецівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області орендну плату за земельну ділянку комунальної власності за період 2014 року в розмірі 726, 54 гривень, внаслідок чого утворено податковий борг в сумі 3 668, 89 гривень, який відповідачем не сплачено.

Представник позивача в судове засідання не зявився, суду направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин та без повідомлення про причини неприбуття, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений. Правом подання письмового заперечення проти заявленого позову не скористався, а тому, у відповідності до положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, суд робить висновок, що адміністративний позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Судом встановлено, що 15.12.2000 року державним реєстратором Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

15.12.2000 року відповідач зареєстрований в Державній податковій інспекції у Снятинському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків та зборів.

04.01.2012 року ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обрано вид діяльності згідно КВЕД: інші спеціалізовані будівельні роботи.

У відповідності до поданої 04.01.2012 року позивачу заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, відповідач з 01.01.2012 року являвся платником єдиного податку. Відсоткова ставка єдиного податку відповідача становила 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати. Відповідач належав до другої групи платників податків.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, про що 22.12.2014 року державним реєстратором внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за №6000331 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

15.01.2015 року відповідач знятий в Державній податковій інспекції у Снятинському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області з податкового обліку.

ОСОБА_1, за період здійснення підприємницької діяльності, допущено утворення податкового боргу, що виник в результаті несплати єдиного податку за період 2014 року у розмірі 942,75 гривень, штрафних (фінансових) санкцій, визначених органом доходів і зборів податковим повідомленням-рішенням за № від 09.02.2015 року в розмірі 1 999, 60 гривень, застосованих за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання з єдиного податку за період з 23.12.2011 року до 22.12.2014 року.

Факти несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобовязання з єдиного податку зафіксовані відповідачем в акті документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 щодо, зокрема, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 23.12.2011 року до 22.12.2014 року, за № 15/17/-4 від 28.01.2015 року.

Судом також зясовано, що ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 01.01.2014 року, укладеного із Стецьківською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, орендує земельну ділянку на території Стецьківської сільської ради площею 0, 5500 га. Сума орендної плати згідно договору оренди земельної у 2014 році складає 733, 82 гривень, яку відповідачем не сплачено.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пунктів 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

Згідно підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (в редакції закону чинної станом до 31.12.2014 року) до загальнодержавних належала плата за землю.

Відповідно до підпункту 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить єдиний податок.

При цьому, суд зазначає, що згідно пункту 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2.). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4.). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (пункт 288.5.)

Статтею 16 Податкового кодексу України визначені обов'язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4).

Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов'язку, згідно положень якої податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2). Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3).

Згідно пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Статтею 285 даного Кодексу передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України передбачено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Відповідно підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України до другої групи платників єдиного податку належать - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень .

У відповідності до пункту 296.2 статті 296 даного Кодексу платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Абзацом 1 пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України встановлено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої та другої груп є календарний рік.

Відповідно до пункту 293.1 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно пункту 293.2 статті 293 даного Кодексу фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, який вступив в дію з 01.01.2014 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складала 1218 гривень.

Таким чином, ставка єдиного податку для відповідача з 01.01.2014 року становила 243,60 гривень.

Відповідно пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено норми статтей 285, 295 Податкового кодексу України та не сплачено узгоджену суму податкового зобовязання з єдиного податку за період 2014 року в розмірі 942, 75 гривень, а також орендну плату за період 2014 року за орендовану ним земельну ділянку комунальної власності в розмірі 726, 54 гривень.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 113.1 статті 113 даного Кодексу строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Таким чином, грошові зобовязання відповідача зі сплати штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 999,60 гривень, визначених податковим повідомленням-рішенням №, яке відповідачем не оскаржувалося, є узгодженими у відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно пункту 59.5 даної статті Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано податкову вимогу за №788-25 від 29.07.2014 року, яку відповідач залишив без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобовязань, не сплатив.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання утворює податковий борг.

Таким чином, грошові зобовязання відповідача з сплати 942,75 гривень єдиного податку з доходів фізичних осіб за період 2014 року, 1 999, 60 гривень штрафних (фінансових) санкцій, а також 726, 54 гривень плати за землю, які відповідачем не сплачено, утворюють податковий борг відповідача в цьому розмірі, який ним не сплачено.

Пунктом 10.6 статті 10 Податкового кодексу України зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно пункту 63.1 статті 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за місцем їх державної реєстрації на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Закон України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до частини 1 статті 46 вказаного Закону державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Згідно частини 3 статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Пунктом 97.3 статті 97 Податкового кодексу України передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобовязань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Підпунктом 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України встановлено, що особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, є стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Статтею 102 Податкового кодексу України встановлені строки давності та їх застосування, пунктом 102.1, якої передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як наслідок, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобовязань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання таких зобовязань, тобто не звільняє від обовязку погасити податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки у відповідності до підпункту 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України особою відповідальною за погашення грошових зобовязань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа.

Таким чином, суд робить висновок, що податковий борг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, як субєкта господарської діяльності, який припинив підприємницьку діяльність, підлягає стягненню з фізичної особи ОСОБА_1.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового Кодексу передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За таких обставин, суд робить висновок, що ОСОБА_1, як відповідальна особа стосовно субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, не виконав обовязку, передбаченого статтями 16, 36 Податкового кодексу України та не сплатив узгоджених грошових зобовязань, які являється податковим боргом, а тому заявлена суму підлягає стягненню з відповідача.

Сума податкового боргу, що виникла в результаті несплати єдиного податку та застосованих штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2 942, 35 гривні підлягає стягненню до місцевого бюджету міста Снятин Івано-Франківської області, а сума орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за період 2014 року в розмірі 726, 54 гривень, у відповідності до статті 290 Податкового кодексу України, підлягає стягненню в дохід місцевого бюджету Стецівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (вулиця Черемшини, 4А, місто Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід місцевого бюджету міста Снятин Івано-Франківської області податковий борг з сплати єдиного податку в розмірі 2 942 ( дві тисячі девятсот сорок дві) гривні 35 копійок та в дохід місцевого бюджету Стецівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області податковий борг з сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності в розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 22.07.2015 року.