Справа № 822/2694/15
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2694/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: позивача представника відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3Г.) звернулась в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі відповідач, УДМС України в Хмельницькій області) про: визнання протиправним та скасування рішення від 15.06.2015 №33 про скасування дозволу на імміграцію в Україну; зобов'язання здійснити обмін тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні серії ХМ №04427 виданої ВГІРФО УМВСУ в Хмельницькій області від 17.11.2006 терміном дії "безстроково" на посвідку нового зразка.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.06.2015 №33 є протиправним, та разом з вилученням посвідки на постійне проживання в Україні суттєво порушує її права та права її дітей.

В судовому засіданні позивач позов підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає. Вказує на те, що 17.11.2006 дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання були видані громадянці ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 з порушенням законодавства, за відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію.

Вважає рішення правомірним, у задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов слід задоволити.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, що підтверджується паспортом 51№5866049, копія якого є у матеріалах справи.

Разом із чоловіком, ОСОБА_6, позивач у 2001 році переїхала на територію України, де у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 (05.01.2002 р.н.) та ОСОБА_8 (30.09.2007 р.н.), що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-БВ №136733 та серії 1-БВ №063676, копії яких містяться в матеріалах справи.

24.10.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на той час громадянином України, укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого є в матеріалах справи.

17.11.2006 ОСОБА_3 отримала тимчасову посвідку на постійне проживання серії ХМ №04427 строком дії "безстроково".

04.05.2007 позивач зареєструвала своє місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням Новоушицького районного суду від 07.02.2011 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірваний.

В кінці квітня 2015 року позивач звернулась до відповідача з заявою про заміну тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні на посвідку нового зразка.

15.06.2015 управлінням ДМС України в Хмельницькій області прийняте рішення №33, на підставі якого позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та вилучено тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серії ХМ №04427 від 17.11.2006.

Рішення прийняте на підставі Висновку від 15.06.2015 року, де зазначається, що відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України.

На думку відповідача, позивач на момент подачі документів для отримання дозволу на імміграцію, не перебувала із громадянином України ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі понад два роки.

Зважаючи на це, відповідач вважає, що рішення про надання дозволу на імміграцію було прийняте необґрунтовано, а тому повинно бути скасоване.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив та враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст.1 Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI, посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію". дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Проаналізувавши положення Закону, можна дійти висновку, що п.6 ч.1 ст.12 Закону є відсилочною нормою. Отже, при посиланні на неї повинна бути також зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у ст.12 Закону.

Разом з тим, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення цього зроблено не було.

Відповідачем не доведено, що дозвіл на імміграцію був наданий позивачеві у 2006 році за наявності будь-яких протиправних дій з її сторони.

Суд також вважає необхідним зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення та оцінки його правового статусу.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах, користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно із законодавством України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україну і отримання ним посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

До того ж, на момент прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію, у позивача існувала самостійна законна підстава для імміграції в Україну, передбачена п.1 ч.2 ст.4 Закону. Вказана норма передбачає, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається дітям і батькам громадян України.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Суд встановив, що позивач є матір'ю громадянки України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відомостями про громадянство батька, які містяться в свідоцтві про народження серії 1-БВ №063676, копія якого є в матеріалах справи.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування рішення, суд виходить також з принципу "балансу інтересів", який знайшов відображення у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі "ОСОБА_9 проти Латвії" (case of Zdanoka v. Latvia) суд приходить до висновку про те, що "для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів для самозахисту… Плюралізм і демократія засновані на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні часом бути готовими обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип "демократії, здатної себе захистити" для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, щоб був дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого (п.100 рішення Великої палати, 2006 р.).

Судом встановлено, що позивач має двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні ( один з яких громадянин України), а також придбане на території України житло та роботу.

З урахуванням цих обставин оскаржуване рішення порушує не лише права позивача, але й права та інтереси її неповнолітніх дітей.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.13 Закону, особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Відтак, вимушений виїзд ОСОБА_3 з території України може позбавити її неповнолітніх дітей батьківського піклування, що беззаперечно призведе до порушення їх законних прав та інтересів.

Охорона дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток передбачені Законом України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року.

Відповідно до ст.11 цього Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.14 Закону). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст.8 Закону).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що рішення відповідача порушує охоронювані законом права та інтереси у такій мірі, яка обґрунтовує необхідність скасування його в цілому.

Спірне рішення вчинене без урахування принципу пропорційності. На думку суду, при його прийнятті не було досягнуто розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких воно спрямоване, та інтересами приватної особи (позивача та її неповнолітніх дітей). Як наслідок, підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо зобов'язання відповідача провести обмін тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні терміном дії "безстроково" серії ХМ №04427, виданої ВГІРФО УМВСУ в Хмельницькій області 17.11.2006, на посвідку на постійне проживання на території України нового зразка.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність рішення №33 від 15.06.2015, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.158 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області № 33 від 15.06.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте стосовно ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області провести обмін тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні терміном дії "безстроково" серії ХМ № 04427, виданої ВГІРФО УМВСУ в Хмельницькій області 17.11.2006 року на посвідку на постійне проживання на території України нового зразка.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2015 року 17.50

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1