Справа № 22-а-21062/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Іванової І.В., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити виплату недоотриманих сум щомісячної грошової доплати за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю,

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що отримує доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, значно в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тому просив зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити на його користь щомісячну грошову доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2008 року відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2010 року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати доплати до пенсії позивачеві неправомірними. Зобов"язано відповідача нарахувати недоотриману доплату непрацюючому пенсіонеру в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 22 травня 2008 року. Стягнуто з УПФ у м. Білій Церкві 37 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що позивач зареєстрований та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіологічного контролю. Позивачка перебуває на обліку в УПФУ у м. Білій Церкві як непрацюючий пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 4 і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Однак відповідачем така доплата здійснювалась позивачу у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до пенсії, передбаченої ст. 39 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з УПФУ в м. Білій Церкві Київської області 37 грн. судових витрат, оскільки згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року відповідач звільнений від сплати судового збору.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування постанови в частині стягнення з УПФУ у м. Білій Церкві судових витрат.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області задовольнити частково.

Скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22 липня 2010 року в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області на користь ОСОБА_1 37 грн. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді