Справа № 2-а-199/10
Суддя: Алфьоров А. М.
Дата ухвалення: 2010-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ковпаківський районний суд м.Сум
02 червня 2010 року м. Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., при секретарі Літовченко С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання протиправними дій та відшкодування матеріальної шкоди, завданою не виплатою грошової допомоги, -
Позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що є учасником бойових дій і членом Сумської міської організації Української спілки ветеранів Афганістану. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту /надалі Закону/ має право на щорічну разову грошова допомогу, розмір якої становить пять мінімальних пенсій за віком. Виплата коштів проводиться до 5 травня і здійснюється органами праці та соціального захисту населення через відділення звязку чи установи банків. Частиною 5 ст. 58 Закону України Про державний бюджет на 2008 рік встановлений мінімальний розмір пенсії за віком у сумі 481 грн. А тому має право на отримання такої допомоги у сумі 2405 грн. 00 коп., тоді як за 2008 рік отримав тільки 310 грн., чим порушені його соціальні права та вимоги ч. 3 ст. 2 Закону щодо гарантії держави на забезпечення пільг і що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права, пільги ветеранів війни, встановлені цим Законом, є недійсними. Тому сума недоотриманої допомоги становить 2095 грн. 30 коп.
Також діями відповідача порушені вимоги ч. 2 ст. 8, ст. 21, 22 , 64 Конституції України щодо гарантій прав і свобод, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією. 09 липня 2007 року рішенням Конституційного Суду України за № 6-рп/2007 р. та 22 травня 2008 року рішенням Конституційного Суду України за № 10-рп/2008 р. визнані не конституційними положення ст. 29, 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік та Закону України Про державний бюджет на 2008 рік про зменшення розміру виплат ветеранам війни грошової допомоги, а також щодо зупинення дії Закону в частині визначення розміру виплат допомоги. Тому позивач просить ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення Сумської міської ради по не виплаті йому за 2008 рік грошової допомоги у сумі, встановленій Законом та стягнути з відповідача на його користь суму недоотриманої разової грошової допомоги за 2008 рік у розмірі 2095 грн. 30 коп.
Від позивача і його представника ОСОБА_2 надійшла спільна заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
В судове засідання відповідач Управління праці і соціального захисту населення Сумської міської ради не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. В письмових запереченнях на позовну заяву відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що виплата матеріальної допомоги ОСОБА_1 проводилась у квітні 2008 р. з виділених бюджетних коштів у сумі, визначеній Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік, що становить 310 грн. Тому вважають, що соціальні права , гарантії позивача не порушені і у позові просять відмовити / а.с.15-17/.
Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини.
Стаття 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо /неупереджено/ і добросовісно, з дотриманням рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на отримання щорічної одноразової матеріальної допомоги у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в ред. 1993 року з наступними змінами та доповненнями /посвідчення АБ № 3666654 а. с. 4/. Згідно ч. 1 ст. 171 Закону, щорічна виплата разової грошової допомоги здійснюється до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, органами праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача), пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Однак допомога позивачу виплачена у квітні 2008 р. у менших розмірах , ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону - всього у сумі 310 грн., яка визначена Законом України Про державний бюджет на 2008 рік, що вбачається з заперечення Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської на позов від 31.02.2009 року /а. с. 15/.
Відповідно п. 13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, дію ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги було зупинено.
Згідно ст. ст. 3, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 22 , п.1 ст. 92 Конституції України, людина, її життя ї здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.
В Україні визнається і діє верховенство права. Конституція, норми якої є нормами прямої дії, має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні відповідати їй.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обовязки громадянина.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупинення дії законів чи окремих їх положень, лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.
Постанова Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. за № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя зазначає, що оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу і її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також необхідно враховувати, що нормативно-правові акти державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність їх як Конституції, так і закону. Якщо нормативно правовий акт не відповідає чи суперечить законові, необхідно застосовувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) деяких статей Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким зупинено дію ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від09.07.2007 року та від 22.05.2008 року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) деяких статей Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та деяких статей Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік (справа про соціальні гарантії громадян), також визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, яким зупинено дію ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного Закону, що визнані неконституційними, є остаточним і обовязковим до виконання на території України, не може бути оскаржене.

Цим рішенням зазначено, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт чітко зумовлює поняття бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення. Тому цим Законом не можуть вноситись зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватись інше правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. А невиконання державою своїх соціальних зобовязань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 р. по справі № 1-29 Управління праці і соціального захисту населення Сумської міської ради отримавши письмову заяву ОСОБА_1 від 29.09.2008 р. про усунення допущених порушень прав при виплаті щорічної допомоги за 2008 р. не вжило дієвих заходів щодо поновлення цих прав, що вбачається з залученого до справи листа-відповіді від 10.10.2008 року за № С 645/01 - 14 про відмову йому у задоволенні прохання, що свідчить про протиправні дії відповідача по не виплаті суми разової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту/а. с. 6, 7/.

Згідно п. 4 ст. 7 Закону України Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність становить: з 1 квітня 481 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Оскільки збільшення на один відсоток пенсії застосовується виключно при визначені розміру пенсійних виплат громадянам, страховий стаж яких становить понад 25 років для чоловіків та 20 років жінкам, а виплата щорічної разової допомоги є державною гарантією і її розмір /допомоги/ визначений ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, то при нарахуванні щорічної допомоги береться лише розмір мінімальної пенсії за віком, що діяв на час виплати коштів.

Таким чином позивачу повинна становити до виплати за 2008 рік матеріальна допомога у розмірі 2405 грн. /481 ? 5/. Отже, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця недоплачених коштів, що становить 2095 грн. 00 коп. /2405 - 310/.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що не підлягає стягненню 00 грн. 30 коп. як різниця між заявленою і присудженою до стягнення суми /2095, 30 - 2095,00 грн./

Між сторонами виникли правовідносини щодо отримання щорічної матеріальної допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Так як права позивача на отримання належних коштів, передбачених Законом, порушені, вони підлягають судовому захисту.

На підставі викладеного , керуючись ст. 3, 8, 19, 22, 63, 92 Конституції України, ст. 11, 17, 71, 99-103, 158-163 КАС України, ч. 5 ст. 12 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року із змінами та доповненнями, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради, щодо не вжиття заходів для здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 різниці між отриманою в 2008 році сумою соціальної допомоги та тією сумою, яку позивач має право отримати відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати та здійснити дії щодо виплати ОСОБА_1 різниці між отриманою в 2008 році сумою соціальної допомоги та тією сумою, яку ОСОБА_1 має право отримати відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження або апеляційну скаргу не було подано.

СУДДЯ: А.М. АЛФЬОРОВ