Справа № 42643/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р.

Справа № 2а-3059/09/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Мірошниченка М.В. Юхименка О.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомир»на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Автомир»до Управління Пенсійного фонду України у місті Кіровограді про визнання рішення нечинним,

у с т а н о в и л а:

04 березня 2009 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Кіровограді про визнання рішення нечинним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що за порушення ним строків сплати страхових внесків 09.07.2008 р. відповідачем було ухвалене рішення про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 59 731,24 грн. (штраф –48 400,40 грн., пеня –11 330,84 грн.). Вказане рішення є незаконним, оскільки його ухваленню не передувало складення акту перевірки. Крім того, у ньому не зазначено дату набрання ним чинності, тому він не є виконавчим документом. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання нечинним рішення про застосування фінансових санкцій № 2194 від 09.07.2008 р. (а.с.а.с. 2, 3, 14).

21 жовтня 2009 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у задоволенні позову. Постанова суду вмотивована тим, що наявність заборгованості та порушення строків її погашення встановлено у судовому засіданні і не заперечувалося позивачем. За законом позивач мав або сплатити визначену у рішенні суму, або оскаржити його у десятиденний строк, що ним зроблено не було. Щодо відсутності акту перевірки, то рішення відповідачем було ухвалене на підставі даних картки особового рахунку, а не в ході планової чи позапланової перевірки (а.с.а.с. 56, 57).

23 листопада 2009 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що рішення судом першої інстанції було ухвалене з порушенням норм чинного законодавства. Так, судом не враховано, що відповідачем не було складено акт, на підставі якого ухвалене оспорюване рішення. Рішення не набуло статусу виконавчого документа, оскільки у ньому не вказано дату набрання ним чинності тощо. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов (а.с.а.с. 66 –68).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 09.07.2008 р. відповідачем було ухвалене рішення № 2194, яким позивачу за період роботи з 22.10.2007 р. по 08.07.2008 р. за несвоєчасну сплату страхових внесків нараховано штраф в сумі 48 400,40 грн. та пеню в сумі 11 330,84 грн. (а.с.а.с. 4, 18).

15 липня 2008 року позивач отримав копію зазначеного рішення, про що свідчить підпис посадової особи позивача (а.с.а.с. 4-звор., 18-звор.).

Дотепер позивач рішення від 09.07.2008 р. не виконав.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 (далі –Інструкція).

В силу частини 3 статті 18 Закону № 1058-IV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з частиною 6 статті 20 Закону № 1058-IV, підпунктом 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 Інструкції страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період (один календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

У відповідності з частиною 1 статті 106 Закону № 1058-IV у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Факти наявності заборгованості по страхових внесках та порушення строків її погашення позивачем у судових засіданнях та в апеляційній скарзі не оспорювалися, отже є встановленими.

За змістом частини 10 статті 20 Закону № 1058-IV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом. Розмір фінансових санкцій визначено положеннями частини 9 статті 106 приведеної норми.

Частинами 13, 14 Закону № 1058-IV передбачено, що нарахування штрафу та пені має супроводжуватись ухваленням відповідного рішення, яке є виконавчим документом та підлягає обов’язковому виконанню. У разі якщо страхувальник отримав рішення про нарахування пені та накладення штрафу і не сплатив зазначені в ньому суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржив це рішення чи не повідомив у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав копію оскарженого рішення 15.07.2008 р., а з позовом про його скасування звернувся лише 04.03.2009 р., що свідчить про недодержання ним приведених вимог закону та безпідставність заявлених у позовній заяві та апеляційній скарзі вимог.

Решта доводів апеляційної скарги є суто формальними, не базується на матеріальному законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, з’ясувавши у достатньо повному обсязі права та обов’язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомир»залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Автомир»до Управління Пенсійного фонду України у місті Кіровограді про визнання рішення нечинним, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя М.В. Мірошниченко

Суддя О.В. Юхименко