Справа № 2-а-178/10/1970
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-178/10/1970

"05" лютого 2010 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі Сень Є.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

представника третьої особи без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду місті Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Тернопільської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

про зобовязання здійснити державну реєстрацію сервітутного договору земельної ділянки ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Тернопільської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»про зобовязання здійснити державну реєстрацію сервітутного договору земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 уклала з Тернопільською міською радою договір про встановлення земельного сервітуту. В подальшому позивачка замовила, оплатила замовлення та отримала від відділу використання земельних ресурсів при Тернопільській міській раді готову реєстраційну справу договору сервітуту земельної ділянки та подала її для реєстрації в Тернопільську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

30 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала письмову відмову в реєстрації договору про встановлення земельного сервітуту. Відмова обґрунтовувалась тим, що для державної реєстрації вищезазначеного договору необхідний висновок з управління Держкомзему у місті Тернополі.

Позивач вважає, що така відмова суперечить ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якої укладений договір на встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації, а тому просить зобовязати відповідача провести державну реєстрацію даного договору.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що відмова в реєстрації договору на встановлення земельного сервітуту обмежує її права на здійснення підприємницької діяльності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, мотиви виклала в поданому письмовому запереченні. Згідно заперечення відповідача позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 1 липня 2003 року №174 не визначено процедуру реєстрації права користування чужою земельною ділянкою (сервітуту).

Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, така реєстрація відбувається аналогічно реєстрації договорів оренди землі відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 1998 року №2073.

Представник відповідача стверджує, що даним порядком встановлено, що державний орган земельних ресурсів у 20-ти денний термін перевіряє подані для реєстрації документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову в такій реєстрації та передає реєстраційну справу для засвідчення факту державної реєстрації.

На думку представника відповідача, оскільки у випадку з ОСОБА_1 реєстраційна справа на реєстрацію договору земельного сервітуту по вулиці Симоненка, 2а у місті Тернополі сформована не повністю, оскільки відсутній висновок про державну реєстрацію сервітуту, обмежень, обтяжень управління Держкомзему у місті Тернополі, а тому з цієї причини позивачу було відмовлено в реєстрації договору на встановлення земельного сервітуту.

Представник третьої особи без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Держкомзему в м. Тернополі в судовому засіданні пояснив, що виготовлення та видача висновку про державну реєстрацію договору сервітуту земельної ділянки на даний час чинним земельним законодавством не передбачена, а тому на його думку відповідач повинен проводити реєстрацію на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». У вирішенні спору покладається на рішення суду.

Крім пояснень представників сторін та третьої особи, судом досліджено письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем та представником відповідача.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2009 року ОСОБА_1 уклала з Тернопільською міською радою договір про встановлення земельного сервітуту.

В подальшому позивачка замовила, оплатила замовлення та отримала від відділу використання земельних ресурсів при Тернопільській міській раді реєстраційну справу договору сервітуту земельної ділянки №50 від 19 листопада 2009 року та подала її для реєстрації в Тернопільську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

30 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала письмову відмову в реєстрації договору про встановлення земельного сервітуту. Відмова обґрунтовувалась тим, що для державної реєстрації вищезазначеного договору необхідний висновок з управління Держкомзему у місті Тернополі.

Відповідно до ч.1 ст.98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Статтею 100 Земельного кодексу встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Перелік речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, які підлягають обовязковій державній реєстрації, серед яких є і право користування (сервітут), встановлений статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Зі змісту ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»видно, що органом який уповноважений здійснювати державну реєстрацію договорів про встановлення земельного сервітуту є державне підприємство «Центр державного земельного кадастру». На території міста Тернополя таким органом буде Тернопільська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Судом не беруться до уваги твердження відповідача, щодо необхідності надання управлінням Держкомзему в місті Тернополі висновку про державну реєстрацію договору на встановлення земельного сервітуту, як обовязкової умови для здійснення державної реєстрації такого договору, оскільки ні чинним земельним законодавством ні Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»не передбачено видачі такого висновку.

Крім того, суд в даному випадку відповідно до ч.1 ст.9 КАС України керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи подані до справи документів, а саме кадастровий план земельної ділянки (документ, який визначений ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»), довідка про правовий статус, кількісні та якісні характеристики земельної ділянки, розміщення серед землевласників та землекористувачів, а також витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд вважає, що вони є достатніми документами за наявності яких необхідно проводити державну реєстрацію договору на встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач здійснивши державну реєстрацію договору на встановлення земельного сервітуту не вийшов би за межі наданих йому повноважень, та діяв би у спосіб, передбачений вищезазначеними законодавчими актами.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Незважаючи на те, що відповідач заперечував проти позову, проте ними жодним доказом не доведено правомірність оскаржуваних дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача призвели до неможливості реалізації позивачем свого права земельного сервітуту і обмежують його право на здійснення підприємницької діяльності, а тому суд приходить до переконання про захист цих прав, шляхом зобовязання Тернопільської регіональної філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»здійснити державну реєстрацію договору на встановлення земельного сервітуту, укладеного 19 листопада 2009 року між Тернопільською міською радою та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 98, 100 Земельного кодексу України, ст.ст.4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ст.ст. 9, 71, 94, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати Тернопільську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»здійснити державну реєстрацію договору на встановлення земельного сервітуту, укладеного 19 листопада 2009 року між Тернопільською міською радою та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 3 гривні 40 копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 8 лютого 2010 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.