Справа № 520/10126/15-а
Суддя: Маломуж А. І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/259/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.

при секретарі Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом Київського районного відділу у місті ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки ОСОБА_2 Республіки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення з України,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом про видворення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її неповнолітньою донькою Маріам, ІНФОРМАЦІЯ_2, що на час подання позову перебуває на території Київського району м. Одеси, за межі України у порядку, передбаченому ст. 183-5 КАС України.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що відповідач нелегально, разом з її неповнолітньою донькою прибули в Україну 13.07.2015 року з території Російської Федерації. Документи, що посвідчують її особу та особу дитини у відповідача відсутні. З пояснень відповідача, наданих ним спеціалісту сектору по роботі з іноземцями та ОБГ Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, вбачається, що вона з допомогою сторонніх осіб, разом з своєю неповнолітньою дитиною, дісталася державного кордону, де їх було залишено у приватному будинку, та з якого, згодом, вони лісом відправились на територію України.

На території України ОСОБА_3 разом зі своєю неповнолітньою дочкою автомобільним транспортом було доставлено до м.Одеси, де вони поселилися в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де їх було виявлено.

З викладених обставин позивач вказував на те, що відповідач та її дитина перебувають на території України незаконно, документів і коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України змоги не має, родичів на території України не має, а тому у передбаченому законом, добровільному, порядку виїхати з території України можливості, відповідно, не має, з чого, на думку позивача, слідує обґрунтована необхідність задоволення вимог адміністративного позову та видворення відповідача за межі України на підставі рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач - громадянка ОСОБА_2 Республіки Афганістан, ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд не повертати її в країну походження.

На питання суду відповідач повідомила, що передбачених ст.3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» конкретних обставин та доказів що, загрожували б її здоровю немає, паспорту громадянки країни походження немає, доказів звернення за статусом біженця не має.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

При цьому, відповідно до роз'яснень інформаційного листа Вищого Адміністративного суду України від 13.06.2013 року № 844/12/13-13, позивачем у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України може бути Державна міграційна служба України безпосередньо або її територіальні органи чи підрозділи.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", - іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", передбачено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою-чотирнадцятою цієї статті вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд, або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. Іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні (частина четверта статті 4 Закону).

Правилами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", передбачено, що в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Пунктом 14 статті 1 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (частина перша статті 23 Закону).

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Так, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи.

Працівниками РВ у місті ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Одеській області були виявлені громадянка ОСОБА_2 Республіки Афганістан, ОСОБА_3, 08.05.1992 народження, разом з дитиною Маріам, ІНФОРМАЦІЯ_2 які перебувають на території України нелегально, так як прибули до України з Російської федерації без жодних документів, сухопутним шляхом.

Особа, громадянка ОСОБА_2 Республіки Афганістан, ОСОБА_3, та вказаної дитини встановлена на підставі їх особистих пояснень.

Співробітниками Київського РВ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_3 та її дитина вїхали на територію України та на теперішній час знаходяться на території України нелегально, порушуючи правила перебування іноземців на території України.

Окрім того, у судовому засіданні, з наданих суду пояснень, встановлено, що відповідач не має при собі жодних документів та грошових коштів, та з такого посилання представника позивача на неможливість добровільного виїзду відповідача та її дитини за межі України вбачаються обєктивно обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

В силу з ч. 5 ст. 30 даного Закону, рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законна підстава для знаходження на території України відсутня, залишати територію України вона не має матеріальної можливості та бажання покинути територію України, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Посилання відповідача на те, що їй нікуди повертатись не впливають на вирішення питання про законність перебування особи на території України та її видворення за межі України.

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року, учасником якої є Україна, та ст. 31 ЗУ "Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

З матеріалів справи письмових пояснень від 20.07.2015 року, що були надані відповідачем головному спеціалісту Київського РВ у місті ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_4, та усних пояснень, що були надані відповідачем у судовому засіданні, вбачається, що обставини, які зазначені ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 ЗУ "Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства", що унеможливлювали би примусове видворення за межі України не встановлено. Також не встановлено і обставин, відповідно до яких на відповідача поширювалась би дія ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Разом з тим, відповідач не зверталася до Управління Державної міграційної служби у м. Києві з заявою про надання їй або її дітям статусу біженців або осіб, які потребують додаткового захисту, та доказів законності їх перебування на території України та/або набуття ним громадянства України не надала, доводи представника позивача не спростувала.

Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI, визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних відомостей про існування підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем та її дітьми - не надано.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що відповідач не має дозволів на право перебування на території України, немає матеріальних засобів до існування, зважаючи на те, що відповідно до п. 22 ст. 32 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства котрі не мають коштів для відшкодування витрат, повязаних з видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок держави, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати позовну заяву вмотивованою належним чином та такою що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України, що передбачено п.7 ч.2 ст. 162 КАС України.

Разом з тим, відповідно до положень п.5 ч.2 ст. 256 КАС України, суд, діючи відповідно до наданих йому повноважень, допускає це рішення про примусове видворення іноземця за межі України до негайного виконання.

Виходячи з викладеного та керуючись положеннями Керуючись ст.ст. 6, 7-9, 11, 50 71, 118, 158,160, 162, 163, 167, 183-5, 256 КАС України, ст.ст. 1, 3,4, 9, 15, 16,21, 25, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства»,

постановив:

Адміністративний позов Київського районного відділу у місті ОСОБА_1 управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки ОСОБА_2 Республіки Афганістан, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення з України - задовольнити.

Примусово видворити громадянку ОСОБА_2 Республіки Афганістан, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її неповнолітньою дитиною Маріам, 01.01.2012 року за межі території України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в Одеській апеляційний адміністративний суд шляхом подачі до Київського районного суду міста ОСОБА_1 апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Маломуж А. І.