Справа № 37573/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2010 р.

справа № 2а-3884/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Коршуна А.О. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Техноцентр «Навігатор»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.09

у справі № 2а-3884/09/0870

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до товариства з обмеженою відповідальністю «Техноцентр «Навігатор»

про стягнення 9023,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Техноцентр «Навігатор» адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році в загальному розмірі 9023,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наданого відповідачем звіту середньооблікова чисельність працюючих інвалідів у 2008 році менша, ніж встановлено нормативом, у зв’язку з чим згідно ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»відповідач повинен сплатити передбачені законом санкції в сумі 8750,00 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач зазначену суму не сплатив, йому нарахована пеня в розмірі 273,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2009 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 9023,00 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність обставинам справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що ним вжито всіх заходів по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2008 році.

Представники сторін у судове засідання не з’явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Виходячи із даних, наведених відповідачем у звіті форми № 10-ПІ за 2008 рік (а.с.4), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично становила у звітній період 28 осіб, відповідно, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених за вимогами Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна складати - 1 особу, разом з тим у даному звіті відповідача кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, визначена –0 осіб.

Вказаний факт визнаний позивачем як невиконання нормативу та підстава для нарахування відповідачу адміністративно-господарські санкції в сумі 8750,00 грн., а через їх несвоєчасну сплату 273,00 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконаний законодавчо встановлений норматив працевлаштування інвалідів.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 цього Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч.1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Відповідно Закону України «Про зайнятість населення»підбір підходящої роботи для інвалідів здійснюється відповідно до їхніх професійних навичок, знань, рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та з урахуванням побажань інваліда (ст.7 Закону).

Статтею 19 цього ж Закону України «Про зайнятість населення»визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Обов’язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»і це, зокрема, виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, створення для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (ч.2 ст.18 цього Закону).

Таким чином на підприємство покладається обов'язок створювати та належним чином атестувати створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

З наявних в матеріалах справи документів не вбачається, що відповідач вказані вимоги закону виконав.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Докази на підтвердження наведених відповідачем обставин стосовно створення робочого місяця для інваліда –посади менеджера по роботі з постачальниками та звернення до Центру зайнятості з вимогами в сприянні пошуку осіб-інвалідів в матеріалах справи відсутні, позивачем не надані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не вчинено усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим позивачем правомірно нараховані адміністративно-господарські санкції в порядку ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»в розмірі 8750,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.20 цього ж Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Розмір пені –273,00 грн., нарахованої за 78 днів прострочення починаючи з 16.04.09, визначений позивачем відповідно до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики від 15.05.07 № 223.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Техноцентр»залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.09 у справі № 2а-3884/09/0870 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Н.А. Бишевська