Справа № 14402/09
Суддя: Кожан М.П.
Дата ухвалення: 2010-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2010 р.справа № 2а-1487/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Кожана М.П.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Енергодар

на постанову : Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2009р. у справі № 2а-1487/09

за позовом: ПП Кутєпова ОСОБА_3,

до: Державної податкової інспекції у м. Енергодар ,

про: визнанняи нечинними податквих повідомленнь-рішеннь , -

встановила:

27.02.2009р. позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення форми «Р»ДПІ у м.Енергодар № 2/2 від 20.10.2008р. та № /3 від 23.01.2009р. про визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 5 234грн.00коп. (з урахуванням уточнень (а.с. 73)).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2009р. позов задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення форми «Р»ДПІ у м.Енергодар № 2/2 від 20.10.2008р. та № /3 від 23.01.2009р.

Дана постанова обґрунтована тим, що з урахуванням норм діючого законодавства, а саме Закону України «Про податок на додану вартість», наказу ДПА України «Про затвердження Порядку направлення органами податкової служби України податкових повідомлень платниками податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій»від 21.06.2001р., суд прийшов до висновку про те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені без дотримання норм діючого законодавства, розрахунок суми боргу по сплаті податку на додану вартість позивачу також зроблений без дотримання вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено інші норми діючого законодавства, крім пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також судом не взято до уваги при винесені рішення практику, яку було надано відповідачем.

Суд належним чином повідомив учасників адміністративного процесу про дату, час і місце слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи з 6 травня 2008 року по 16 травня 2008 року ДПІ у м.Енергодар проведена перевірка дотримання вимог податкового законодавства ПП ОСОБА_4 В ході перевірки встановлено порушення підпунктів 7.3.1, 7.4.1, та 7.7.1 Закону України «Про податок на додану вартість», у частині заниження податку на додану вартість у сумі 4004,00грн., у тому числі по періодам: лютий 2007 року у сумі 2003,00 грн., травень 2007 року у сумі 206,00 грн., червень 2007 року - в сумі 1280,00 грн., вересень 2007 року - 515,00 За результатами перевірки складено акт №18/17-2/251751 від 16.05.2008 року, та, на підставі розгляду матеріалів перевірки, складене повідомлення-рішення №/0 від 29 травня 2008 року, яким визначено податкове зобовязання позивача з податку на додану вартість за основним платежем 4004грн. та 2002грн. за штрафними санкціями (а.с. 18).

За результатами розгляду первинної скарги, надісланої ПП ОСОБА_4 до ДПІ у м.Енергодар, податкове повідомлення-рішення залишено у силі (а.с. 89-93), і видане нове повідомлення рішення №/1 від 01 серпня 2008 року яким визначено податкове зобовязання позивача з податку на додану вартість за основним платежем 4004грн. та 2002грн. за штрафними санкціями (а.с. 24). За результатами розгляду повторної скарги у ДПА у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення №/0 від 29 травня 2008 року, №/1 від 01 серпня 2008 року були скасовані в частині 515,00грн. за основним платежем та 257,00грн. штрафних санкцій (а.с. 94-98), і видане нове повідомлення-рішення №/2 від 20 жовтня 2008 року яким визначено податкове зобовязання позивача з податку на додану вартість за основним платежем 3489грн. та 1745грн. за штрафними санкціями (а.с. 26).

Після розгляду повторної скарги позивача у ДПА України було видане нове повідомлення рішення №/3 від 23 січня 2009року (а.с. 27) і попереднє залишено у силі.

Як вбачається з акту перевірки ДПІ вважає, що позивач порушив вимоги пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон "Про ПДВ"), оскільки мав право включити до суми податкового кредиту лише частку сплаченого (нарахованого) при придбанні товарів ПДВ, яка відповідає частці товарів, реалізованих позивачем в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Проте, такий висновок відповідача не ґрунтується на фактичних обставинах та діючому законодавстві.

Як вбачається з матеріалів справи протягом перевіряємого періоду основним видом діяльності позивача була оптова та роздрібна торгівля, що підтверджується актом перевірки (стор. З, 4 акту перевірки).

Як пояснив представник ПП ОСОБА_4 видом діяльності даного суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи є, серед іншого, оптова торгівля, що підтверджується Свідоцтвом про сплату єдиного податку (серія Е №002612) на період, за який нарахована сума боргу.

ПП Кутєпов є платником-ПДВ за загальною ставкою, що підтверджується свідоцтвом платника ПДВ №100019213 від 05.02.2007 року.

Відповідно до пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон "Про ПДВ"), згідно до якої, у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Отже, зазначена норма передбачає розподіл сум ПДВ між податковим кредитом і валовими витратами та регламентує порядок формування податкового кредиту лише у випадку придбання платником податку товарів (послуг), які мають подвійне призначення, тобто, платник податку передбачає їх використання в оподатковуваних або в звільнених від оподатковування операціях, або таких, що не є об'єктом оподаткування цим податком (неоподатковуваних операціях). Платник податку в такому випадку повинен вести окремий облік таких операцій.

Закону України «Про податок на додану вартість»містить вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування (п. 3.2 ст. 3), і операцій, звільнених від оподаткування (ст. 5).

Як вбачається з акту перевірки за період, який перевірявся, операції звільнені від оподатковування або такі, що не є об'єктом оподаткування ПДВ, позивач не здійснював, й, відповідно, придбаний товар в таких операціях не використовував. Докази використання позивачем зазначеного в податкових накладних товару в таких операціях ДПІ суду не надані. А відтак, посилання ДПІ на порушення позивачем пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»є безпідставним.

Пункт 2.2 Закону України «Про податок на додану вартість»визначає, що платником податку є будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Підпунктом 7.4.1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» прямо передбачено право платника податку на нарахування податкового кредиту незалежно від того, чи такі товари почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпункт 7.5.1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначає, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в плату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що суми ПДВ, сплачені платником податку, у зв'язку з придбанням товарів, включаються до податкового кредиту того звітного періоду, в якому ці суми сплачені (нараховані), незалежно від строків реалізації товару.

Судом встановлений факт придбання позивачем товару, що підтверджується, зокрема, податковими накладними, зауважень щодо оформлення яких від ДПІ не має. Доказів того, що поставка зазначеного в податкових накладних товару фактично не відбулось, або що зазначені в податкових накладних дані не відповідають дійсності, ДПІ суду не надано.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок сум боргу по сплаті податку на додану вартість ПП ОСОБА_4 у податкових повідомленнях-рішеннях №/2 від 20 жовтня 2008 року і №/3 від 23 січня 2009року зроблений без дотримання вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами, рішення суду прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими по справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1.ч.1 ст.198, 200, п.1.ч.1.ст.205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Енергодар на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2009р. у справі № 2а-1487/09 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2009р. у справі № 2а-1487/09- залишити без змін.

Ухвала суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги з моменту складення у повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі 19.07.2010р.

Головуючий: М.П. Кожан

Судді: О.А. Проценко

ОСОБА_5