Справа № 26857/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2010 р. справа № 2а-2557/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Панченко О.М. Проценко О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2009 р.

у справі № 2а-2557/09 (категорія статобліку - 2.19.6)

за позовом: ОСОБА_1, с. Широкий Лан Мелітопольського району Запорізької області

до: Управління Пенсійного фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області

про: визнання протиправною бездіяльності, зобовязання до нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії дітям війни, -

ВСТАНОВИЛА:

26.05.2009 р. позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області (далі УПФУ в Мелітопольському районі Запорізької області) про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 р. по 31.03.2009 р.

Позов також містив заяву про поновлення строку звернення до суду.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2009 р. у справі №2а-2557/09 позовні вимоги задоволено частково, зобовязано УПФУ в Мелітопольському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 26 травня 2008 р. по 31 березня 2009 р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми соціальної допомоги за цей період, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на помилкове застосування судом норм ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом. Зазначає, що відповідно до ч. 3 тієї ж статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тобто Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак рішення суду слід змінити з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 19.02.1939 р., і відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі і ст. 6 вказаного Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус «дитини війни», на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що до вимог, заявлених позивачем за 2006-2007 роки, судом застосовано норми ст. ст. 99, 100 КАС України, що було підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Дослідивши обставини справи та доводи сторін стосовно застосування строків звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 99 КАС України встановлено річний строк для звернення до суду з адміністративним позовом для захисту порушених прав, інтересів, свобод, а відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропуск вищезазначеного строку є підставою для відмови у задоволені адміністративного позову, за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача у справі він наполягав на застосування негативних наслідків у разі пропущення позивачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, та зазначав що поважні підстави, для поновлення цього строку відсутні.

Враховуючи вищенаведені обставини, норми чинного процесуального законодавства, та приймаючи до уваги, що позивачем, який звернувся до суду першої інстанції з позовом про захист свого порушеного права 26.05.2009 р., не було надано доказів в підтвердження поважності причин пропуску ним строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не сплати надбавки до пенсії, як дитині війни, за 2006р., 2007р., колегія суддів вважає що суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення позовні вимоги позивача у цій частині.

Правові підстави вирішення позовних вимог щодо 2008 року були правильно визначені судом попередньої інстанції, який керувався нормами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та рішеннями Конституційного суду України.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у періоди з 26.05.2008 р. по 31.12.2008 р, а також з 01.01.2009 р. по 31.03.2009 р. є протиправними.

Щодо інших періодів, то протиправність дій відповідача відсутня, оскільки він діяв згідно чинного законодавства за відсутності рішень Конституційного Суду щодо неконституційності норм законів про Державний бюджет.

Отже, суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, що виключає підстави для його скасування. Однак, в рішенні помилково зазначено період з 26.05.2008 р по 31.03.2009 р.

Оскільки виплати набавки до пенсії особам, які мають статус "дитина війни", за кожний рік передбачені Державним бюджетом України на певний рік, і органи державної влади здійснюють виконання Державного бюджету України протягом кожного бюджетного періоду, колегія суддів, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції по суті заявлених позовних вимог прийнято правильне рішення, вважає за необхідне, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, змінити рішення суду першої інстанції у даній справі та у абзаці третьому резолютивної частини рішення замість слів «з 26 травня 2008 року по 31 березня 2009 року»зазначити слова «з 26 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року».

Доводи апелянта стосовно того, що вимоги до УПФУ предявлено необґрунтовано, оскільки відповідні бюджетні кошти відсутні, не приймаються, виходячи з такого.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207

Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мелітопольському районі Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2009 р. змінити.

У абзаці третьому резолютивної частини рішення замість слів «з 26 травня 2008 року по 31 березня 2009 року»зазначити слова «з 26 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Проценко О.А.