Справа № 815/3976/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3976/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ до Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_1 про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №35666791 від 12.12.2012 року та ВП №37669074 від 07.05.2013 року, які видані першим Суворовським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязати перший Суворовський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ до Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_1 про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №35666791 від 12.12.2012 року та ВП №37669074 від 07.05.2013 року, які видані першим Суворовським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязати перший Суворовський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 02.11.2007 року за кредитним договором № 0 від 20.11.2007 року відповідно до умов договору факторингу №1 від 12.12.2011 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», а також іпотекодержателем нерухомого майна: квартири під номером «СТО ТРИДЦЯТЬ ДРУГИМ», що розташована в місті ОДЕСА по вулиці ЗАБОЛОТНОГО АКАДЕМІКА, у будинку під номером ТРИДЦЯТЬ ВОСЬМИМ загальною площею 83,2 кв.м., що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотек укладеного 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», 04.06.2015 року позивачу, при зверненні до ПершогоСуворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. позивачу стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки №4351 від 02.11.2007 року та договором іпотеки №5698 від 20.11.2007 року квартиру за адресою: АДРЕСА_3 накладені арешти згідно оскаржуваних постанов ДВС. На думку позивача такі дії відповідача порушують права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Відповідно до чинного законодавства, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, яким в даному випадку є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки (передане в іпотеку майно). Таким чином, накладений згідно оскаржуваних постанов відповідача арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, не має жодних правових підстав, у зв'язку із тим, що договір іпотеки укладено до накладення вказаного арешту на предмет іпотеки і першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу на підставі Договору іпотеки №4351 від 02.11.2007 року та договору іпотеки №5698 від 20.112007 року.

Представник позивача, відповідача та третьої особи були сповіщені належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не зявилися без поважних причин. Представник позивача та третя особа просили розглянути справу за їхньої відсутності, а тому суд на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 23.07.2015 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 ( позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2007 року та договір споживчого кредиту №0 від 20.11.2007 року згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні грошові кошти (а.с.56-63,64-75).

За вказаним договором позичальник зобов'язувався належним чином використовувати і повернути банку отримані кредитні кошти у сумі 114 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Розділом 2 вказаних договорів про надання споживчого кредитку визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається - застава нерухомості, а саме: квартира, АДРЕСА_3 та є власністю ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2007 року (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір від 02.11.2007 року, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю ізольовану квартиру під номером 132 (сто тридцять другим), що знаходиться на сьмому поверсі девятивоперхового будинку під номером 38 (тридцять восьмим) на вулиці Академіка Заболотного у місті Одесі, та є приватною власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2Є 02.11.2007 року за реєстровим за №4347, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 02.11.2007 року за №2464615, згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів № 4889768 від 02.11.2007 року (а.с.35-39).

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007 року (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір від 20.11.2007 року, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру під номером «СТО ТРИДЦЯТЬ ДРУГИМ», що розташована в місті ОДЕСА по вулиці ЗАБОЛОТНОГО АКАДЕМІКА, у будинку під номером «ТРИДЦЯТЬ ВОСЬМИМ» загальною площею 83,2 кв.м., та є приватною власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2Є 02.11.2007 року за реєстровим за №4347, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 08.11.2007 року, номер згідно Витягу №16577491 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.11.2007 року та Витягу №16718945 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2007 року, виданих КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.31-34).

12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (фактор) укладено договір факторингу № 1, за яким клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.40-45).

Згідно п.п.1.5 вказаного договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вказаного, 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотек, згідно якого, у зв'язку із укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, серед яких, в тому числі за договором іпотеки. Укладеним з ОСОБА_1 у забезпечення виконань договору про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2007 року, та договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007 року (а.с.46-47,48-50).

Даний факт укладання договору відступлення прав вимоги за договорами іпотек став підставою зміни іпотекодержателя по договору іпотеки №4351 від 02.11.2007 року та договору іпотеки №5698 від 20.11.2007 року.

З урахуванням зазначеного, позивач є кредитором ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2007 року та договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007 року та іпотекодержателем за іпотечними договорами від 02.11.2007 року та від 20.11.2007 року нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та є приватною власністю іпотекодавця.

За приписами ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст.16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ч.5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, а саме довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), підтверджується накладені арешти на майно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №35666791 від 12.12.2012 року виданої першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №37669074 від 07.05.2013 року виданої першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи, право іпотеки виникло до виникнення підстав для накладення арешту згідно оскаржуваних постанов. Таким чином, підстави для арешту заставного майна відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього ж Закону, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За приписами ч.8 ст.54 вказаного Закону, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням зазначеного, за наявності договору іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, арешт, накладений на майно третьої особи в частині накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, було вчинено неправомірно, оскільки вказане майно знаходиться в іпотеці згідно договору від 02.11.2007 року та 20.11.2007 року, вказаний договір іпотеки укладено та зареєстровано до винесення оскаржуваних постанов, та першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу.

Враховуючи те, що підстави, визначені ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, інших підстав для звернення стягнення на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем чинним законодавством не передбачено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію банком першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.09.2013 року № К/800/1343/13 (Номер судового рішення у ЄДРСР 33495268).

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що орган Державної виконавчої служби відповідно до вимог ч.4. ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» повідомив позивача, як іпотекодержателя, про накладення арешту на майно, яке виступає предметом іпотеки та роз'яснив йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із цього майна.

Враховуючи наведене, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжував з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку» володіє переважним першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування накладеного на майно позивача арешту, оскільки під час прийняття спірних постанов відповідачем не враховано приписи Закону України «Про іпотеку» з урахуванням ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки вимога щодо звільнення з-під арешту вищезазначеного заставленого майна, яке належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) є похідною від визнання протиправними та скасування спірних постанов, а також, зважаючи на ту обставину, що без звільнення заставленого майна з-під арешту не відбудеться повного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправними: арешту на все майно за постановою ВП№35666791 від 12.12.2012 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; арешту на все майно за постановою ВП №37669074 від 07.05.2013 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_3; зобов'язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_3, підлягають задоволенню на підставі положень ч.2 т.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ВП №35666791 від 12.12.2012 року в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

3. Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ВП №37669074 від 07.05.2013 року в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

4. Зобовязати Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття (скасування) арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.