Справа № 813/8720/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/40174/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Мороз Л.Л.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у справі №813/8720/13-а за позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про визнання протиправним та таким, що не підлягає виконанню, і скасування припису № 18/03-з від 06.03.2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припис містить безпідставні та неправдиві дані про те, що гр. ОСОБА_4 у період 2009-2010 рр. здійснила прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 вказаного будинку) без виготовленої та затвердженої проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт. Крім того, Порядком № 553 не передбачено проведення перевірки щодо будівництва фізичними особами, а також суб'єктів будівництва, які не відносяться до IV і V категорії складності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 18/03-з від 06.03.2013 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулась з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 у м. Львові, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2007 р. № 14751852 та свідоцтвом про право власності від 07.02.1997 р.

06.03.2013 р. головним державним інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Федівом Р.М. у присутності позивача, відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно із Порядком здійснення державного-архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. № 553, на підставі звернення Залізничної районної адміністрації (вх. №7/13/13/4-135 від 11.02.2013р.), проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил - прибудова до будинку АДРЕСА_1 в м.Львові.

За результатами перевірки складено акт № 1803-з, яким встановлено, що гр. ОСОБА_4 у період 2009-2010 років (згідно письмового пояснення, наданого під час перевірки) здійснила будівництво прибудови до житлового будинку на АДРЕСА_1 без виготовленої та затвердженої проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.ст. 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій».

З метою усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, керуючись ст.ст. 38, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», 06.03.2013 р. відповідачем видано припис № 18/03-з, яким від позивача вимагалось в 60-ти денний термін з дня отримання даного припису знести об'єкт самочинного будівництва прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з обґрунтованості позовних вимог, оскільки у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил за позовом відповідного органу державної влади суд може постановити рішення про зобов'язання здійснити відповідну перебудову об'єкта будівництва. Оскільки відповідачем не надано доказів щодо неможливості проведення перебудови будівлі, а також відмови позивача здійснити ці дії, вимоги про скасування оскаржуваного припису підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає вірними такі висновки судів, враховуючи наступне.

Згідно з частини 1 та 2 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до пункту 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Зазначені правові норми містять вичерпний перелік приписів, які можуть видаватись Інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, серед яких відсутній припис про знесення будівництва відсутній.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, Інспекцією ДАБК у Львівській області припис від 06.03.2013 року № 18/03-з винесено у зв'язку із порушенням ОСОБА_4 вимог ст.ст. 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій». В оскаржуваному приписі зазначено: в 60-ти денний термін з дня отримання даного припису знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1

Тобто, припис містить пряму вказівку на знесення прибудови.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) У разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду.

Згідно з приписами частини 1 та 7 статті 376 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

Інспекція повинна надати докази того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а з огляду на приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надати також докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон пов'язує саме з цими обставинами.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

За змістом частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази зобов'язання ОСОБА_4 здійснити перебудову об'єкту будівництва - прибудови до житлового будинку, або відмови позивача від такої перебудови, колегія суддів дійшла висновку, що припис з вказівкою про знесення прибудови до вирішення питання щодо можливості здійснення такої перебудови є передчасним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що припис Інспекції ДАБК у Львівській області № 18/03-з від 06.03.2013 року винесений без урахування всіх обставин справи та з перевищенням повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги посилання скаржника на наявність судового рішення, яким зобов'язано позивача за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Львові, як на підставу правомірності оскаржуваного припису.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною першою статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Як наслідок, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин, повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи (суб'єкта владних повноважень) і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Таким чином, вирішуючи питання про законність чи незаконність оскаржуваного припису, суди вірно та обґрунтовано перевірили його на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що судами повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: