Справа № 274/1989/15-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"20" липня 2015 р. Справа № 274/1989/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про зобов'язання провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ( далі - Центр), Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, у якій просить відновити його законне право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 року як інваліду війни ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як це визначено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визнати бездіяльність Центру щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 рік як інваліду війни ІІ групи у розмірі, меншому ніж це визначено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"протиправною, зобов'язати відповідача зробити перерахунок розміру виплаченої йому разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року, вказану суму - 5117 грн. недоплаченої разової допомоги за 2015 рік стягнути з відповідача, оскільки така виплата не була здійснена, роз"яснити відповідачу обов"язок виконати дану постанову негайно.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації у заяві від 14.07.2015 року №4163/11-4 просив суд розглянути справу без участі представника департаменту.

Згідно роздруківки результату пошуку отриманого із сайту "Укрпошти" поштове відправлення із повісткою для позивача 20.07.2015 року і до початку розгляду справи повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою , яка не вручена адресату із незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З урахуванням приписів ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів уважає, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

Колегія суддів враховуючи задоволене судом клопотання позивача про негайний розгляд його апеляційної скарги і те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.04.2010 року (а.с. 11, зворот).

У 2015 році позивачу виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 2475 грн., про що зазначив позивач в позові та підтверджується довідкою Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації № 7498/09-24 від 16.04.2015 року (а.с. 2 -4, 10).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації здійснивши виплату ОСОБА_3 разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 році у розмірі 2475 грн., діяв у відповідності до чинних норм законодавства України.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з такого.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Поряд з тим, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року № 80-УШ передбачено, що у 2015 році норми і положення статей 9, 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов"язкового державного соціального страхування на 2015 рік.

Зазначений закон набрав чинності, його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними, а тому підлягає до виконання.

Відповідно до Постанови КМ України від 31 березня 2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та "Про жертви нацистських переслідувань" грошова допомога до 5 травня, передбачена Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту інвалідам війни ІІ групи виплачується в розмірі 2475 гривень.

Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 р. у справі №3-рп/2012 за конституційним поданням Пенсійного фонду України, розтлумачено норми Конституції України щодо застосування судами України нормативно-правових актів Кабінету міністрів України та регулювання цими актами порядку та розмірів соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення ст.1, ч.1, 3, ст.95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями ст.3, ч.1 ст.17, ч.3 ст.22, ст.ст. 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей країни, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості Державного бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Виплата разової щорічної грошової допомоги позивачу як учаснику війни здійснена відповідачем до 05 травня 2015 року в розмірі, визначеному Постановою КМ України від 31 березня 2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та "Про жертви нацистських переслідувань". Наведене свідчить про те, що відповідачем станом на 05 травня 2015 року було виконано зобов'язання перед позивачем відповідно до чинного положення зазначеної постанови та чинного Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», а тому вказані позивачем обставини не можуть розглядатися як достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 22 Загальної декларції прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Стаття 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість негайного виконання судових рішень ще до набрання ними законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 ст.257 КАС України визначено, що на відповідного суб'єкта владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Таким чином, суд може встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та покласти на суб'єкт владних повноважень обов'язок щодо негайного виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи, що в позові ОСОБА_3 відмовлено і відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, постановлення окремої ухвали за наслідками розгляду звіту про виконання постанови суду та покладення на відповідача обов'язку щодо забезпечення примусового негайного виконання рішення суду задоволенню не підлягають.

В апеляційцні скарзі позивач просить також надати судді першої інстанції певні роз'яснення та передати матеріали справи відносно нього до прокуратури.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду визначені статтею 198 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін;

2) змінити постанову суду;

3) скасувати її та прийняти нову постанову суду;

4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі;

5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Таким чином, з аналізу вищевказаної норми випливає, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями давати роз'яснення судді та передавати матеріали відносно нього до слідчих органів та прокуратури.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" травня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,13301

3- відповідачу/відповідачам: Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вул.Черняховського, 105,м.Житомир,10000

4-Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації вул.Черняховського, 105,м.Житомир,10000 - ,