Справа № 4688/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2010 р.справа № 2а-4134/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Коршуна А.О.

при секретарі судового засідання: Буланій Л.О

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1, дов. ВКМ № 167450 від 01.07.08

відповідача: - ОСОБА_2, дов. № 2/10 від 04.01.10

ОСОБА_3, дов. № 2174 від 01.02.10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2008 року

у справі № 2а-4134/08

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4

до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції м. Павлоград

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и л а :

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції, в якому з урахуванням змін до позовної заяви просив визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № 000108742/0 від 11.04.08 про визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 14032,50 грн., у тому числі за основним платежем 9355,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4677,50 грн. в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 11927,87 грн., в тому числі за основним платежем 7924,08 грн., штрафні (фінансові) санкції 4003,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, зроблені відповідачем під час перевірки, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є такими, що не відповідають фактичним обставинам, нормам податкового законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.08 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. На вимогу суду позивачем подані додаткові документи разом з супроводжувальними листами від 12.10.09, 26.10.09 на підтвердження правовідносин по укладених позивачем договорів оренди належних йому приміщень, а також акт від 21.10.09, складений КП «Павлоградтеплоенерго»про те, що в будівлі по вул. Ватоліної, 4, на 4-му та 5-му поверхах відсутні батареї опалення.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечують. Відповідачем подані письмові заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких відповідач вважає, що оскаржувана постанова прийнята судом законно та обґрунтовано. Відповідачем подані додаткові письмові пояснення щодо порядку проведення перевірки позивача, проведеного аналізу цін на послуги з надання під найм нерухомого майна, а також розрахунок суми завищеного податкового кредиту, розрахунок штрафної санкції по податку на додану вартість.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Західно-Донбаською обєднаною державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № 000108742/0 від 11.04.08, яким визначено позивачеві суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 14032,50 грн., в тому числі основний платіж - 9355,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4677,50 грн.

Підставою для прийняття означеного податкового повідомлення-рішення є результати проведеної відповідачем планової документальної перевірки фінансово-господарської діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_4 за період з 07.11.05 по 31.12.07 (акт перевірки від 03.04.08 № 39-17/2-).

Під час перевірки відповідачем встановлено, що в порушення вимог пп.7.3.1, пп.7.4.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачем допущено заниження податкових зобовязань на суму податку на додану вартість 1436,00 грн. та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 7919,00 грн., за рахунок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 9355,00 грн.

Оскаржуючи податкове повідомлення-рішення № 000108742/0 від 11.04.08 в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 11927,87 грн. (основний платіж - 7924,08 грн., штрафні (фінансові) санкції 4003,79 грн.), позивач фактично не погоджується з висновками відповідача, зробленими під час перевірки, про: заниження суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в ІІІ кварталі 2007 року в розмірі 86,80 грн. внаслідок не відображення в податковому обліку операції з отримання доходу 03.08.07 в сумі 520,80 грн.; завищення податкового кредиту за березень 2006 року в розмірі 537,67 грн. (неподання податкової накладної в підтвердження правомірності формування податкового кредиту); завищення податкового кредиту в розмірі 7296,31 грн. з операцій по отриманню послуг з теплопостачання належних позивачеві приміщень.

Крім того, позивач посилається на помилковість нарахування відповідачем суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 3,30 грн. за основним платежем, безпідставність застосування штрафних санкцій, зокрема, в сумі 189,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують правомірність висновків відповідача в ході перевірки, відповідачем доведена правомірність своїх дій.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції

Факт заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 86,80 грн. в ІІІ кварталі 2007 року виявлений відповідачем в результаті дослідження книги обліку доходів та витрат платника єдиного податку (а.с.25) та реєстру виданих податкових накладних. Встановлено отримання позивачем доходу 03.08.07 в сумі 520,80 грн., разом з тим податкова накладна на цю суму позивачем не складалась.

Позивач вважає такий висновок таким, що не відповідає дійсності, оскільки доход в сумі 520,80 грн. отриманий позивачем не 03.08.07, а 06.08.07 шляхом зарахування грошових коштів на рахунок позивача за оренду приміщення, податкова накладна на суму 520,80 грн., в т.ч. ПДВ 86,80 грн. видана позивачем 01.08.07 № 180.

Разом з тим, за даними книги обліку доходів та витрат платника єдиного податку позивачем був отриманий доход в сумі 520,80 грн. як 03.08.07, так і 06.08.07.

Доводи позивача в обґрунтування апеляційної скарги про те, що судом не було зясовано чи була взагалі 03.08.07 сплата позивачу 520,80 грн. за оренду (або інші послуги чи товари), оскільки за даними банківської виписки з рахунку позивача за період з 01.08.07 по 31.08.07 значиться лише про зарахування коштів на рахунок саме 06.08.07 в сумі 520,80 грн. за оренду, колегія суддів не приймає до уваги.

В даному випадку банківська виписка є недостатнім доказом в підтвердження отримання позивачем доходу, так як позивач не позбавлений права отримувати доход і з інших джерел.

Крім того, згідно п.8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.99 № 599 для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 №12. При цьому обов'язковому заповненню підлягають графи "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий доход".

Докази того, що в Книгу обліку доходів і витрат внесені помилкові дані за 03.08.07 позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаючи на субєкт владних повноважень обовязок доведення правомірності свого рішення в адміністративних справах пор протиправність рішень субєкта владних повноважень, разом з тим не звільняє позивача від обовязку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Відповідно до п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Щодо завищення суми податкового кредиту в березні 2006 року в сумі 537,67 грн. відповідачем встановлено, що в порушення норми підпункту 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачем згідно реєстру отриманих податкових накладних до податкового кредиту березня 2006 року включено суму податкового кредиту в розмірі 537,67 грн. (обсяг придбання 2688,33 грн.) з податкової накладної ДП «Приборенерго»(номер податкової накладної, індивідуальний податковий номер постачальника та дата в реєстрі відсутні). Податкова накладна на перевірку не надана.

Посилання позивача на те, що висновки відповідача з цього приводу не відповідають дійсності, суд при розгляді справи безпідставно не врахував наявність податкової накладної на зазначену суму податкових зобов'язань (а.с.10), та не врахував відсутність в матеріалах справи доказів про витребування у позивача зазначеної податкової накладної, колегія суддів також не приймає до уваги.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, під час підписання акту перевірки від 03.04.08 №39-17/2- позивачем особисто підтверджено, що первинні документи, використані при проведені перевірки, достовірні, надані в повному обсязі і додаткових (інших) документів, що свідчать про фінансово-господарську діяльність за період, що перевіряється, немає.

Відповідно до пп.7.2.3. п.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця (платника податку) у двох примірниках. Податкова накладна є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом і повинна відповідати вимогам п. 7.2.1 п. 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього ж Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Докази правомірності включення суми податку на додану вартість 537,67 грн. до складу податкового кредиту березня 2007 року, позивачем не подані. Також належним чином оформленими первинними документами не доведений факт здійснення господарської операції, що стала підставою для видачі ДП «Приборенерго»податкової накладної.

Щодо завищення податкового кредиту на загальну суму 7297,00 грн., відповідачем встановлено, що позивачем в перевіряємому періоді набувалися послуги з теплопостачання у КП «Павлоградтеплоенерго»для опалення будівлі по вул.Ватоліної, 4, приміщення якої надавалися ним в оренду. Перевіркою договорів про оренду нерухомого майна, актів виконаних робіт, податкових накладних та банківських документів встановлено, що загальна площа будівлі становить 4576,10 кв.м., а підприємцем ОСОБА_4 в оренду здавалася не вся площа, а лише її частина. Таким чином, послуги з теплопостачання, що отримувалися позивачем у КП «Павлоградтеплоенерго», частково використовувалися в оподатковуваних операціях, а частково ні, внаслідок чого відповідач дійшов висновку, що до податкового кредиту відповідно до п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»необхідно включати ту частку сплаченого (нарахованого) податку при їх придбанні, яка відповідає частці використання таких послуг в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, позивач посилається на те, що суд в даному випадку не застосував до спірних правовідносин положення ч.2 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо виникнення права на нарахування податкового кредиту незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Крім того, послуги з теплопостачання, що отримувалися позивачем у КП «Павлоградтеплоенерго»для опалення п'яти поверхової будівлі по вул.Ватоліної, 4, яка, згідно до положень п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» відноситься до основних фондів, не відносяться до переліку операцій, що не є об'єктом оподаткування та що не звільнено від оподаткування податком на додану вартість, про які наведено в ст.3 та ст.5 Закону України «Про податок на додану вартість».

Спір в цій частині щодо фактичних обставин, встановлених під час проведення відповідачем перевірки, розгляду справи в суді першої інстанції, між сторонами відсутній.

Приймаючи до уваги суть господарських операцій (отримання послуг з теплопостачання належного позивачеві приміщення, частина якого була передана позивачем в оренду, тобто використовувалась ним в його господарській діяльності), за результатами проведення яких позивачем нараховані суми податку на додану вартість включались до складу податкового періоду відповідних звітних (податкових) періодів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку підлягають застосуванню положення пп.7.4.3. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до вказаної норми у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Крім того, відповідно до п.п. 7.4.1 п.п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею 9-1 цього Закону протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів ( утому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені правові норми в їх сукупності колегія суддів погоджується з висновком відповідача, зробленим в ході проведення перевірки, про безпідставне віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених ним у звязку із отриманням послуг теплопостачання на частину будинку, яка не використовувались в його господарській діяльності.

Щодо правомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням № 000108742/0 від 11.04.08 в оскаржуваному розмірі 4003,79 грн., колегією суддів встановлено, що розрахунок штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість здійснений відповідачем з дотриманням вимог пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про

порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими

фондами», відповідно до якої у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобовязання платника податків за підставами, викладеними у пп. «б»пп.4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми недоплати (заниження суми податкового зобовязання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обовязкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і зробив обґрунтований висновок про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2008 року у справі № 2а-4134/08 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий: ОСОБА_5
Судді:ОСОБА_6
ОСОБА_7