Справа № 404/10567/14-а
Суддя: Галаган О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/404/102/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Галагана О.В.,

при секретарі - Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання протиправною відмову щодо призначення пенсії за вислугу та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом, після уточнення позову остаточно просила:

- визнати неправомірною відмову УПФ України в м. Кіровограді Кіровоградської області щодо не зарахування та не призначення пенсії за вислугу років, передбаченої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати УПФ України в м. Кіровограді Кіровоградської області здійснити зарахування до стажу прокурорської роботи відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та нарахування пенсії за вислугу років починаючи з 28.11.2014 року зарахувавши в стаж роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівниками прокуратури 23 роки 4 місяці 6 днів, а саме: половина стажу навчання у технікумі - 11 місяців 3 дні; половину строку навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого 2 роки 8 місяців 24 дні; час перебування на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а саме 4 роки 5 місяців; стаж роботи на посадах прокурорів 15 років 3 місяці 9 днів.

На обґрунтування зазначено, що 28.11.2014 позивач звернулася до управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області із письмовою заявою про нарахування мені пенсії за вислугу років, як працівнику прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом № 106/Ч-11 від 03.12.2014 року їй повідомлено про відмову в нарахуванні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідної вислуги років, оскільки період навчання від 01.09.1993 року до 10.02.1999 рік у Національній юридичній академії України їм. Ярослава Мудрого, а також стаж роботи в Добровеличківському райвиконкомі в період від 17.03.1995 року до 18.08.1999 рік не підлягає включенню до стажу роботи за вислугу років. Свою відмову у зарахуванні до стажу роботи час перебування на державній службі управління Пенсійного Фонду мотивувало тим, що вона зараховується лише за умови наявності у працівника вищої юридичної освіти.

Про відсутність або наявність підстав для зарахування у стаж роботи за вислугу років періоду навчання від 01.09.1991 року до 12.07.1993 рік на юридичному факультеті Полтавського сільськогосподарського технікуму управління Пенсійного Фонду не висловилося.

Тому, вважає дії управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області неправомірними, у зв'язку з незарахуванням до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за вислугу років, половину строку навчання на юридичному факультеті Полтавського сільськогосподарського технікуму, у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого, а також роботу на посадах державного службовця, в зв'язку з цим звернулася з даним адміністративним позовом.

Позивач в судовому засіданні 18.03.2015 року позовні вимоги підтримала та посилаючись на викладені в заяві обставини, позовні вимоги просила задовольнити. 10.06.2015 року в судове засідання не з'явилась про розгляд справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача 18.03.2015 року заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на обставини, що викладенні в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи (а.с. 47-48, 57-60). 10.06.2015 року представник в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала доповнення до письмових заперечень на адміністративний позов (а.с. 85-87).

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1991 року по 13.07.1993 рік навчалася юридичному факультеті Полтавського сільськогосподарського технікуму (а.с. 15). З 1993 року по 1999 рік позивач навчалася в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, де отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікації юриста (а.с. 16-17). Як вказано відповідачем у тексті заперечень на адміністративний позов, позивач навчалась на заочному факультеті даного вищого навчального закладу.

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону України від 23 травня 1991 року N 1060-ХІІ "Про освіту" підготовка фахівців у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом (очна), без відриву від виробництва (вечірня, заочна), шляхом поєднання цих форм, а з окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 року N 161 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за N 173), передбачено, що вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Відповідно до статті 50 1 Закону N 1789-ХІІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення певної вислуги років.

До вислуги років, яка дає право на пенсію, згідно з цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 зазначеного Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (частина шоста статті 50 1 Закону N 1789-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-ХІІ), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "стаж страховий", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону N 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, стаття 51 Закону N 1788-ХІІ передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону N 1789-ХІІ.

Відповідно до статті 62 Закону N 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110; далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Вищезазначене свідчить, що питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового (в тому числі спеціального) стажу віднесено до компетенції роботодавця або, у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема навчання на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватись трудового стажу, а відповідно до пункту 2.18 Інструкції можуть вноситись до трудової книжки інформаційно. Такі дані не можуть заміщувати (поглинати) собою даних, що становлять безпосередньо трудовий стаж.

Оскільки позивач протягом періоду навчання на заочному факультеті в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрогопрацювала на державній службі в Добровеличківській районній державній адміністрації, тому за цей час вона має стаж роботи, але не спеціальний, а загальний.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки, крім вищезазначеного, закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

Як вбачається з листа відповідача від 03.12.2014 року № 106/Ч-11, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії згідно ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в зв'язку з відсутністю стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років прокурорам і слідчим.

Крім цього, при вирішенні позову суд враховує ту обставину, що Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом наведених норм матеріального права і, зокрема, в постановах від 5 листопада 2013 року (справа № 21-289а13) та 22 квітня 2014 року (справа № 21-65а 14) дійшов правового висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дії відповідача є правомірними, а тому адміністративний позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 42 Закону України "Про освіту", ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", керуючись ст.ст. 4, 6-9, 69, 71, 99, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання протиправною відмову щодо призначення пенсії за вислугу та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Кіровограда, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда О. В. Галаган