Справа № 2а-1870/6175/11
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

08 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/6175/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря - Нерода Г.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Роменської виправної колонії №56 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) з адміністративним позовом до Роменської виправної колонії №56 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області (далі відповідач, Роменська ВК №56), в якому, з урахуванням уточнень просив (а.с.64,101):

- стягнути з відповідача грошові кошти середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 15 023грн. 88коп.;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення, яке мало бути сплачено в разі звільнення зі служби та компенсацію за не використану відпустку в сумі 589грн.60коп;

- стягнути з відповідача 6000грн. завданої моральної шкоди;

- стягнути з відповідача судовий збір в сумі 68грн. 48коп. та судові витрати в розмірі 694грн. 57коп.

В судовому засіданні від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Своє клопотання, з посиланням на ст. 99 КАС України, мотивував тим, що позивач під час розгляду попередньої справи №2а-1870/115/11 про стягнення заробітної плати та відшкодування шкоди з Роменської ВК №56 мав змогу дізнатися про порушення своїх прав в частині виплати грошового забезпечення, проте ніяким чином про це не повідомив.

Представник позивача проти задоволення заявленого клопотання заперечував та зазначив, що ним строк на звернення з позовом до суду не пропущено. З посиланням на ст. 233 КЗпП України відмітив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Про порушене право позивач дізнався після розгляду справи №2а-1870/115/11 в ході ознайомлення зі специфічними нормативними актами, які регулюють трудові відносини між позивачем та відповідачем.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу щодо заявленого клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту позову позовні вимоги стосуються виплати не нарахованого Роменською ВК №56 грошового забезпечення при звільненні (фактично вихідна допомога) і виплати компенсації за невикористану відпустку та стягнення у звязку з цим грошових коштів середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 цієї статті КАС України також передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, на яку посилається позивач, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому для визначення поняття належних сум, суд виходить з положення ст.ст.116, 117 КЗпП України, згідно яких про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Виходячи з приписів зазначених норм, положення статті 233 КЗпП України стосуються саме випадків стягнення нарахованих але не виплачених сум заробітної плати (грошового забезпечення), що належать до виплати. Разом з тим, порядок стягнення вихідної допомоги, яка не була нарахована та відповідно до якої існує спір не може, на переконання суду підпадати під дію статті 233 КЗпП України. Крім того, стягнення компенсації за невикористану відпустку, а також інші повязані з цими вимогами, не можуть охоплюватися поняттям «заробітна плата» або «грошове забезпечення» в розумінні Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». У звязку з цим в частині звернення з цими вимогами підлягає вирішенню питання дотримання позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку судом враховано, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому з матеріалів справи вбачається (а.с.12), що позивача звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 63 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, за наказом начальника Роменської ВК №56 №93о/с -15 жовтня 2010р.

Вперше позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Роменської ВК №56 заробітної плати у розмірі 34 211,62 грн. в січні 2011р. (а.с.53-54), а тому, на переконання суду, під час розгляду справи №2а-1870/115/11 ОСОБА_3 мав можливість дізнатися про порушення своїх прав в тому числі про стягнення грошового забезпечення, яке мало бути сплачено в разі звільнення зі служби та компенсацію за не використану відпустку, та звернутися до суду у встановлений ст. 99 КАС України місячний строк. Однак, позовну заяву до суду подано лише 17.08.2011р. (дата здачі позову на пошту(а.с.8), що свідчить про пропуск позивачем установленого законодавством строку.

При цьому доводи представника позивача про те, що про порушене право позивачу та йому не було відомо так як він не був обізнаний з чинним законодавством, на переконання суду не можуть бути поважними причинами пропуску строку на звернення з позовом до суду та прийняті судом до уваги. Заяв про поновлення пропущеного строку та доказів на її обґрунтування позивачем та представником позивача надано не було.

За таких обставин суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_3 до Роменської ВК №56 про стягнення грошових коштів середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, грошового забезпечення, яке мало бути сплачено в разі звільнення зі служби та компенсацію за не використану відпустку, завданої моральної шкоди необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 99,100, 165, 186, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Роменської виправної колонії №56 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області про стягнення грошових коштів середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, грошового забезпечення, яке мало бути сплачено в разі звільнення зі служби та компенсацію за не використану відпустку, завданої моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Якщо ухвалу було проголошено за відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання копії ухвали .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко