Справа № 808/6970/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/27195/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Мороз Л.Л.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Запорізької митниці на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р. у справі № 808/6970/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Запорізької митниці про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000486/1 від 11.06.2013р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р., позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000486/1 від 11 червня 2013 року.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014р. надійшла касаційна скарга Запорізької митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 лютого 2013 року між позивачем (покупець) та компанією «PROCESSADORA Y DESHIDRATADORA COLCHAGUA S.A.» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №26. Згідно специфікації №1 до цього контракту, продавець був зобов'язаний поставити, а покупець (позивач) прийняти та оплатити товар - сливу сушену без кісточок (чорнослив): 50/60, врожай 2012 року, у кількості 17,7 МТ, за ціною 2350 доларів США/МТ; 60/70, врожай 2012 року, у кількості 2 МТ, за ціною 2550 доларів США/МТ.

З метою митного оформлення товару в режимі імпорт, 03.06.2012 позивачем до митного посту митного органу була подана декларація митної вартості №112050000/2013/013451, у якій він визначив загальну вартість товару за ціною контракту №26 від 01.02.2013р. - 46095 доларів США. Разом із цією декларацією, на підтвердження заявленої митної вартості товару, позивач надав митному органу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт №26 від 01.02.2013 та специфікація №1 до цього контракту; рахунок-фактура (інвойс) №00004 від 15.03.2013; CMR №5661 від 01.06.2013; коносамент CL1349407 від 18.03.2012; пакувальний лист б/н від 18.03.2012; платіжне доручення №28 від 07.05.2013; сертифікат походження №345613 від 21.03.2013; сертифікат якості №РС/01213/18032013 від 18.03.2013

03.06.2013р. відповідачем, із посиланням на ст. 53 МК України, у позивача шляхом здійснення відповідного запису на зворотному боці декларації митної вартості товару витребувані додаткові документи, а саме: виписка з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Вимогу про надання додаткових документів, митний орган обґрунтував тим, що додані позивачем до декларації митної вартості товару документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять розбіжності: згідно умов п. 4 специфікації №1 від 01.02.2013 до контракту №26 від 01.02.2013р. передбачено строк для завантаження товару на борт судна 15 днів с дати підписання специфікації, але згідно коносаменту №CL1349407 від 18.03.2013р. цей строк склав 45 днів, що не відповідає вимогам контракту.

06 червня 2013 року позивач на вимогу митного органу від 03.06.2013р. надав йому додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару та обраний метод її визначення, а саме: виписку по взаєморозрахункам з контрагентом, станом на 01.06.2013; прайс-лист виробника товару за лютий 2013 року з перекладом; звіт про незалежну експертну оцінку №101 від 05.06.2013.

Також під час проведення між відповідачем та позивачем письмової консультації позивачем була надана копія митної декларації №112050000/2013/001420 від 29.01.2013 на аналогічний товар, імпорт якого був здійснений у 2013 році по ідентичним умовам поставки на рівні 2,3 доларів США за 1 кг, про що 11.06.2013 зроблено відповідний запис на зворотньому боці декларації позивача.

Незважаючи на подані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості товару, відповідач 11.06.2013 прийняв рішення про коригування митної вартості товару №112050000/2013/000486/1 від 11.06.2013, яким визначив митну вартість товару за шостим (резервним) методом, із розрахунку 4,3473 доларів США за 1 кг. Джерелом коригування митної вартості товару за шостим (резервним) методом митний орган визначив митну декларацію №125110000/2013/331278 від 10.06.2013р. Рішення про коригування митної вартості товару відповідач обґрунтував тим, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, а саме: у гр.70 платіжного доручення в іноземній валюті зазначено інший документ (DC №ЕХ3102095 від 12.04.2013), який не відображений у інших документах, поданих до митного оформлення; бухгалтерська виписка не містить інформації про ціну товару, а тільки показує рух коштів. Відповідач також зазначив у рішенні, що декларант відмовився від надання будь-яких інших документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

12 червня 2013 року, на підставі ч. 7 ст. 55 МК України, товар, задекларований позивачем до митного оформлення, випущений у вільний обіг за митною декларацією №112050000/2013/014537, за ціною товару, визначеною митним органом.

Протягом дії гарантійних зобов'язань, на підтвердження заявленої митної вартості товару, позивач також додатково надав відповідачу: інкасове доручення №ЕХ3102095 від 12.04.2012; бухгалтерську виписку з ціною товару; експортну декларацію №5284205 від 14.03.2013; калькуляцію виробника від 01.02.2013.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012р. (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

Як вірно встановлено судами, у якості причини неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості товару у спірному рішенні відповідачем зокрема зазначено те, що подані до митного оформлення товару документи не містять всіх даних, відповідно до обраного декларантом методу. Водночас у рішенні не зазначено, яких саме даних не містять подані документи. Інша підстава вказана відповідачем у спірному рішенні - наявність розбіжностей у поданих документах. Однак, як вірно встановили суди, зазначені у цій частині спірного рішення розбіжності по суті не є розбіжностями, оскільки не містять суперечностей з іншими поданими позивачем документами та не впливають на можливість або неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.

Крім того, у спірному рішенні відповідач у якості причини неможливості визначення митної вартості за першим методом зазначив про те, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, не визначені достовірно, декларантом не подано документи, які підтверджують митну вартість. Проте відповідачем у рішенні жодним чином не зазначено, у зв'язку з якими фактичними обставинами відповідач дійшов вищезазначеного висновку. Також відповідачем у спірному рішенні не зазначено про наявність застережень, щодо застосування першого методу, визначених у частині першій статті 58 МК України та/або про наявність зауважень до розрахунку, здійсненого декларантом, оскільки саме ці обставини згідно вимог ч. 2 ст. 54 МК України підлягають з'ясуванню митним органом під час контролю правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції).

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: