Справа № 32642/09
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2010 р.справа № 2а-144/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Дадим Ю.М. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_1

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 року у справі № 2а-144/09

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення в м.Синельникове Дніпропетровської області

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення в м.Синельникове Дніпропетровської області та просила зобовязати відповідача сплатити на користь позивача недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 26 грудня 2007 року по 30 квітня 2009 року та відшкодовувати суму упущеної вигоди в розмірі 6470,36 грн.; зобовязати відповідача з 01 травня 2009 року до 30 жовтня 2010 року включно щомісячно виплачувати суму державної допомоги в розмірі затвердженого прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2009 та 2010 роки».

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 року у справі № 2а-144/09 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та просить суд скасувати постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 року у справі № 2а-144/09 та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з грудня 2007 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення в м.Синельникове Дніпропетровської області та їй призначена виплата державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у звязку з народженням 30.10.2007 року доньки Єлизавети (а.с.6).

Згідно частини 1 статті 15 вищезазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2811-ХІІ розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтею 15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію частини 1 статті 15 Закону України №2811-ХІІ та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007" (надалі Закон №489-V).

Статтею 56 Закону №489-V встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України №2811-ХІІ здійснюється у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними і є обовязковими для виконання.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску процесуального строку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин та вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог, які стосуються грудня 2007 року.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачу за цей період нараховувалась та сплачувалась допомога в порядку та у розмірі визначеному в ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з урахуванням змін, внесених до неї Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2008 року і відповідно до якого мінімальний розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2008 року, повинен складати не менше 130 грн. Положення даного Закону в цій частині неконституційними не визнавалися.

Відповідно нарахування, проведені відповідачем Управлінням праці та соціального захисту населення в м.Синельникове Дніпропетровської області у 2008 році по виплаті допомоги ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є правомірними.

Щодо вимог позивачки зобовязати відповідача здійснювати нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»до рівня не менш прожиткового мінімуму на місяць для дітей віком до 6 років, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом єобовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому судова колегія зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Крім того, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 6470,36 грн. слід відмовити, оскільки чинним законодавством України не передбачено стягнення упущеної вигоди по невиплаті соціальної допомоги.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, 201, 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 року у справі № 2а-144/09залишити без задоволення.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2009 року у справі № 2а-144/09 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Головуючий: Л.А. Божко

Судді Ю.М. Дадим

ОСОБА_2