Справа № 823/3572/14
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3572/14 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Степанюка А.Г., Шурка О.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області про визнання дій незаконними, визнання незаконною та скасування Вимоги, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати.

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.06.2015 року №20676399 (Т.1, а.с.256), Позивача 28.03.1997 року зареєстровано, а 12.08.2014 року за власним рішенням її припинено як фізичну особу - підприємця.

Крім того, Позивач з 29.01.2001 року знаходиться на обліку у Відповідача як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідачем проведено перевірку Позивача щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності Позивача за період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року, про що складено відповідний Акт, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.217).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем щодо Позивача сформовано Вимогу про сплату боргу від 01 березня 2011 року №Ф-931, копія якої також наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.216), та якою станом на 01.03.2011 року зобов'язано сплатити 1750,80 грн. суми заборгованості зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року, у справі №2а/2370/5577/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Умань та Уманському районі Черкаської області про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків адміністративний позов задоволено повністю; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 (20300, АДРЕСА_1) на користь УПФУ в м. Умань Черкаської області (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Тельмана, 4) заборгованість зі сплати страхових внесків за ІІІ-IV квартал 2010 року на загальну суму 1750,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначену суму відраховано органом державної виконавчої служби в порядку примусового виконання судового рішення суду у період з 01 червня 2013 року по 01 липня 2014 року - утриманням 20% з усіх видів заробітку (доходу) Позивача.

Відповідно до п.5 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, в чинній до 01 січня 2011 року редакції, (надалі - Закон №1058-IV), страхувальниками відповідно до цього Закону є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 17 Закону №1058-IV, страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини третьої ст. 106 Закону №1058-IV, зокрема територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI, зокрема стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється; на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року (№21-318а13) у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Чорноморському районі Автономної Республіки Крим до Комунального підприємства «Венолар» про стягнення заборгованості, проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а відтак і накладені штрафні санкції, які виникли за період з лютого по червень 2010 року, мають бути стягнуті і після 1 січня 2011 року, оскільки зазначені заборгованість і штрафні санкції виникли в період дії пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV. Аналогічна правова позиція щодо застосування абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 19 лютого та 26 березня 2013 року у справах №№ 21-432а12, 21-71а13 відповідно.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.