Справа № 804/5639/15
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 р. Справа № 804/5639/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О. при секретарі судового засідання Сергієнка В.Ю., за участю представника відповідача Кольцова Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у порушення державних гарантій захисту прав військовослужбовців, передбачених нормами чинного законодавства, військовою частиною позивачу на час звільнення так і не було видане а ні речове майно, не отримане ним за час проходження служби, а ні виплачено за нього грошової компенсації. На заяву позивача від 30 жовтня 2014 року про виплату грошової компенсації за речове майно командування військової частини НОМЕР_1 відповіло необгрунтованою відмовою (лист №36 від 27 листопада 2014 року).
Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач з 2003 року по серпень 2013 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, в якій знаходився на фінансовому та речовому забезпеченні.
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 479 від 29.08.2013 року позивач був звільнений в запас згідно п .«в» ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за віком) з правом носіння військової форми одягу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 231 від 09.10.2013 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини.
Під час звільнення позивачу було надано довідку № 40 від 09.10.2013 року про вартість речового майна, що підлягає видачі після 11.03.2000 року при звільненні в запас на загальну суму 10 988 грн. 11 коп.
Вищезазначена довідка була надана на підставі Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 31.01.2006 року № 45.
Проте, військовою частиною позивачу на час звільнення так і не було видане а ні речове майно, не отримане ним за час проходження служби, а ні виплачено за нього грошової компенсації. На заяву позивача від 30 жовтня 2014 року про виплату грошової компенсації за речове майно командування військової частини НОМЕР_1 відповіло відмовою (лист №36 від 27 листопада 2014 року).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Цей Закон набув чинності з 11.03.2000.
Таким чином, зазначеною нормою було зупинено набуття права позивачем на отримання грошової компенсації замість неотриманого речового майна.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була викладена в новій редакції та доповнена пунктом 2 статті 91, яким визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 Прикінцевих положень зазначений Закон набирає чинності з 01.01.2007.
Однак, дія викладеного пункту 2 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинена на 2007 рік Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік», а Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» взагалі виключена.
Лише після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22.05.2008 №10рп/2008 положення пункту 2 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відновили свою редакцію, але з урахуванням частини 2 статті 152 Конституції України, тільки з моменту ухвалення цього Рішення.
Однак, суд зазначає, що положення статті 9-1 вказаного Закону, на позивача не розповсюджуються, оскільки регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не можуть бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, оскільки вказані положення Закону не передбачають виплату заборгованості по речовому майну до військовослужбовців, що були звільнені зі служби.
Право військовослужбовців на отримання зазначеного виду забезпечення до 17.02.2000 регулювалось виключно Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Після зазначеної дати отримання військовослужбовцями звільненим зі служби, грошової компенсації за недотримане речове майно законодавством не передбачено.
Також до спірних правовідносин не може бути застосовано постанову Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 року № 1444, оскільки зазначеним нормативно-правовим актом визначені порядок та розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, а не поновлено право позивача на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна, що було призупинено Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволені позову.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.71, 86, 94, 158163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 01.06.2015 р.

Суддя П.О.Борисенко