Справа № 822/1693/14
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/40365/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Кочана В.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про повернення виконавчого документа від 23.04.2014 ВП №33077248 та ВП №33078009. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/10/2270, задовольняючи частково позов ОСОБА_2, визнав неправомірною бездіяльність Апеляційного суду Хмельницької області та Державної судової адміністрації України, яка полягає у невиплаті позивачу компенсації за порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року, та зобов'язав Державну судову адміністрацію України та Апеляційний суд Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року. Постанова Хмельницького окружного адміністративного суд від 18 березня 2010 року залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року.

11 червня 2012 року ОСОБА_2, отримавши виконавчі листи, звернувся до Державної виконавчої служби України з заявою про примусове виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суд від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/10/2270.

18 червня 2012 року старший державний виконавець Кушнір Л.В. виніс постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№33077248 і ВП №33078009, надавши боржникам семиденний термін на добровільне виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №2-а-361/10/2270.

Апеляційний суд Хмельницької області розрахував належну до виплати позивачу суму компенсації у розмірі 108934,09 грн. та листом від 05 липня 2012 року №06-132/12 надіслав вказаний розрахунок до Державної судової адміністрації України.

На звернення державного виконавця до Державної судової адміністрації України з вимогою про зобов'язання боржника виконати судове рішення у строк до 28 серпня 2012 року, отримано лист № 10-4804/12 від 05 серпня 2012 року, згідно з яким бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" ДСА України передбачені кошти в сумі 10 000 грн., тому виплата коштів ОСОБА_3 здійснюватиметься в порядку черговості за наявності коштів, передбачених у Державному бюджеті на відповідний рік.

У вересні 2012 року Апеляційний суд Хмельницької області подав до Хмельницького окружного адміністративного суду заяву про зміну способу та порядку виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 шляхом стягнення коштів за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів".

Ухвалою від 25 вересня 2012 року Хмельницький окружний адміністративний суд змінив спосіб та порядок виконання судового рішення у адміністративній справі №2-а-361/10/2270 шляхом проведення стягнення коштів на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів". Зазначена ухвала сторонами не оскаржена і набрала законної сили.

Постановою від 29 квітня 2013 року старший державний виконавець зупинив виконавче провадження з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 та на підставі частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання зазначеної постанови шляхом визначення твердої грошової суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, та виконання його в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників №845 від 03 серпня 2011 року (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №45 від 30 січня 2013 року і №267 від 15 квітня 2013 року).

Ухвалою від 21 травня 2012 року Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні вказаної заяви.

13 червня 2013 року державний виконавець поновив виконавчі провадження, в процесі виконання яких 25 липня 2013 року, 02 вересня 2013 року та 23 вересня 2013 року надсилав боржникам вимоги, якими зобов'язував в строк до 29 липня 2013 року, 09 вересня 2013 року та до 30 вересня 2013 року відповідно виконати рішення суду у справі №2-а-361/2270 та нарахувати і виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року. Аналогічна вимога, якою визначений строк виконання постанови до 15 листопада 2013 року, була також надіслана державним виконавцем 08 листопада 2013 року.

27 серпня 2013 року державний виконавець наклав на Державну судову адміністрацію України штраф у розмірі 680 грн. за невиконання рішення суду. Постановою від 06 листопада 2013 року Хмельницький окружний адміністративний суд скасував зазначену постанову у зв'язку з порушенням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В листопаді 2013 року державний виконавець звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання постанови суду у справі №2-а-361/2270 шляхом стягнення з Апеляційного суду Хмельницької області на користь ОСОБА_2 108934,09 грн. Ухвалою від 26 листопада 2013 року Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні вказаної заяви, встановивши відсутність доказів неможливості виконання рішення суду тим способом, який визначений в ухвалі цього суду від 25 вересня 2012 року.

В січні 2014 року державний виконавець знову звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання зазначеної постанови шляхом визначення твердої грошової суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 та визначення одного з боржників, з якого необхідно провести стягнення.

Ухвалою від 26 лютого 2014 року Хмельницький окружний адміністративний суд зазначену заяву задовольнив, змінив спосіб і порядок виконання постанови, встановивши його у вигляді списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 коштів, які є компенсацією за порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання судді, в сумі 108934 грн. 09 коп. У разі відсутності у Державної судової адміністрації України відповідних призначень, списання провести за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01 квітня 2014 року скасував ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року.

23 квітня 2014 року державний виконавець поновив виконавчі провадження з виконання рішення суду по справі 2-а-361/10/2270 від 30 травня 2012 року та виніс постанови про повернення виконавчих листів про зобов'язання Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року стягувачу, в обґрунтування якої послався на встановлену Законом України «Про виконавче провадження» заборону щодо звернення стягнення на кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, а саме: притягнення Державної судової адміністрації України до відповідальності в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за невиконання рішення немайнового (зобов'язального) характеру та примусового списання коштів, оскільки судом, що видав виконавчий документ, не вказана сума, яка підлягає стягненню на користь стягувача, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 № 845 (із змінами), статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виключає можливість виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №2-а-361/10/2270.

Не погоджуючись з постановами від 23 квітня 2014 року ВП №33077248 і ВП №33078009 про повернення виконавчих документів позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Державною виконавчою службою України не доведено правомірність винесення постанов про повернення виконавчого документа від 23 квітня 2014 року ВП №33077248 і ВП № 33078009.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів з примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

При здійсненні виконавчого провадження державний виконавець наділений значним обсягом прав, зокрема, право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку та розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) містить в собі виключний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві. Зокрема, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність вказаних обставин державний виконавець складає акт. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно частини 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, що слугують підставою для такого повернення виконавчого документа та зазначені у частині першій цієї статті, державний виконавець складає відповідний акт.

В процесі примусового виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 державний виконавець обмежився лише зверненнями до суду з заявами про зміну способу та порядку виконання рішення суду, накладенням на одного з боржників (Державну судову адміністрацію України) штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання рішення та надісланням вимог до боржників про виконання рішення суду. При цьому, накладаючи штраф та надсилаючи протягом 2012-2013 років вимоги про виконання рішення суду, державний виконавець зобов'язував боржників виконати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 у порядку та спосіб, визначений виконавчими листами, а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання за період з 27 листопада 2005 року по 12 січня 2009 року. Натомість, не вчинив жодної передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» дії щодо виконання зазначеної постанови у спосіб та порядку, визначені ухвалою цього суду від 25 вересня 2012 року - шляхом проведення стягнення з боржників коштів на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів".

Необхідно зазначити, що розмір коштів, які необхідно сплатити на користь ОСОБА_2 відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 був визначений Апеляційним судом Хмельницької області в розмірі 108934,09 грн. у відповідному розрахунку, надісланому на адресу державного виконавця листом від 05 липня 2012 №06-132/12. Розмір компенсації, яка підлягає до стягнення, не заперечувався також Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року у справі №2-а-361/2270 є обов'язковою для виконання на всій території України.

Частинами 1 і 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів за заявою стягувача, поданою, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Відповідно до частини 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» до зазначеного Закону виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Таким чином, визначений статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» порядок виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, не поширюється на рішення суду, прийняті до прийняття зазначеного Закону. Такі рішення виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

В.М. Кочан