Справа № 4412/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2010 р.Справа № 4/357/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Мельника В.В., Туркіної Л.П. ,

при секретарі Ганноченку А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Запорізької області від 29 вересня 2008 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про зобовязання ухвалити рішення,

у с т а н о в и л а:

28 липня 2008 року позивач звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про зобовязання ухвалити рішення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 16.05.2007 р. постановою Господарського суду Запорізької області були визнані недійсними регуляторний акт відповідача від 11.01.2007 р. про встановлення розміру ринкового збору та рішення, яким цей акт було введено в дію. Згодом позивач звернулася до відповідача із заявою про ухвалення рішення про повернення з міського бюджету сплачених нею на підставі скасованого акту коштів, проте відповідач відмовився задовольняти цю заяву, що явилося причиною звернення позивача до суду з позовом про зобовязання відповідача ухвалити рішення про повернення з міського бюджету сплачених у період з 01.02.2007 р. по 12.03.2008 р. коштів (а.с.а.с. 5, 6).

29 вересня 2008 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у задоволенні позову. Постанова суду вмотивована тим, що позивач відповідно до процесуального закону не довела факти сплати у спірний період ринкового бору (а.с.а.с. 119, 120).

04 листопада 2008 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернулася до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права. Так, за законом квитанції про сплату ринкового збору мають зберігатися до кінця робочого дня, тому у неї і не могли залишитися відповідні платіжні документи. Водночас факти надходження до міського бюджету у вказаний період коштів (ринкового збору) від позивача та інших субєктів підприємництва можуть бути підтверджені відомостями, які має надати саме відповідач. Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити поданий позов (а.с.а.с. 133 136).

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач є субєктом підприємницької діяльності, здійснює торговельну діяльність на Дніпрорудненському ринку та сплачує ринковий збір (а.с.а.с. 10, 33).

16 травня 2007 року постановою Господарського суду Запорізької області був визнаний недійсним регуляторний акт відповідача, виданий у формі рішення від 11.01.2007 р. № 02, щодо встановлення розміру ринкового збору на Дніпрорудненському міському ринку (а.с.а.с. 86 94).

12 березня 2008 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вказане рішення було залишено без змін (а.с.а.с. 11, 12).

24 березня 2008 року позивач звернулася до Виконавчого комітету Дніпропрудненської міської ради Василівського району Запорізької області із заявою про повернення з міського бюджету сплаченого нею ринкового збору у період з 01.02.2007 р. по 12.03.2008 р. в сумі 216,00 грн. (а.с.а.с. 47, 48).

24 квітні 2008 року Виконавчий комітет Дніпропрудненської міської ради Василівського району Запорізької області своїм листом № 12/28-835 відмовив позивачу у задоволенні поданої заяви (а.с. 13).

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано нормами Бюджетного кодексу України 2001 року, Указу Президента України від 28.06.1999 р. № 761/99 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору», Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 р № 226.

В силу пункту 3 Указу № 761/99 ринковий збір сплачується до початку торгівлі через касовий апарат адміністрації ринку. На підставі касового чека про сплату ринкового збору особі надається місце для торгівлі.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій позивачем не було надано належних доказів на підтвердження сплати ринкового збору (касові чеки).

При цьому судом враховується те, що ринковий збір не є персоніфікованим податком, після його сплати акумулюється у місцевому бюджеті без фіксування ідентифікаційних ознак платника.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності з частинами 2, 3 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

З аналізу змісту позовних вимог та решти матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд зобовязати відповідача ухвалити рішення про повернення з міського бюджету сплачені у період з 01.02.2007 р. по 12.03.2008 р. кошти. При цьому позивач протягом розгляду справи не уточнила заявлені позовні вимоги у частині зазначення суми коштів, що підлягають стягненню, та особи на користь якої необхідно здійснити таке стягнення.

Більш того, за матеріалами справи у судових засіданнях представник позивача стверджував про порушення прав та охоронюваних законом інтересів і інших осіб, які також надміру сплатили ринковий збір і зверталися з відповідною колективною заявою до Виконавчого комітету Дніпропрудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с.а.с. 78 84).

На думку колегії суддів приведені обставини є процесуально суттєвими та є перешкодою для задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, суд вважає, що позивачем у справі невірно визначено відповідача. Так, з змістом частини 2 статті 78 Бюджетного кодексу України Казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється територіальними органами Державного казначейства України за функціями, визначеними статтею 48 цього Кодексу. Державне казначейство України веде облік всіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів стягнення, погодженим з відповідними фінансовими органами, здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Пунктом 5 розділу 1 Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів передбачено, що повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за заявою платника та поданням органів, які повинні забезпечувати надходження платежів до бюджету та за якими згідно із законом закріплено контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України з питань повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі.

З аналізу приведених норм вбачається, що вирішення питання повернення сплачених до бюджету коштів законом не покладено на органи місцевого самоврядування, яким є відповідач у справі, тому вимоги, висунуті останньому задоволенню не підлягають і з цих підстав.

До того ж суд звертає увагу на той факт, що до звернення до суду позивач та інші зацікавлені особи зверталися з вимогою повернути сплачені кошти не до відповідача у справі, а до іншої особи, Виконавчого комітету Дніпропрудненської міської ради Василівського району Запорізької області, який також має адміністративну процесуальну правоздатність.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані, підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 29 вересня 2008 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про зобовязання ухвалити рішення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя В.В. Мельник

Суддя Л.П. Туркіна