Справа № 539/1459/15-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 р. Справа № 539/1459/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Водолажської Н.С.

Суддів: Філатова Ю.М. , Калиновського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2015р. по справі № 539/1459/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області

про визнання рішення комісії неправомірним, зобов`язання припинити утримання переплати нарахованої пенсії та повернення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просив визнати неправомірним рішення УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі № 117 від 24.03.15 р. про утримання з позивача переплати пенсії в розмірі 428,14 грн. за період з 01.09.14 р. по 31.03.15 р., зобов'язати УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі припинити утримання переплати пенсії з позивача згідно рішення комісії №117 від 24.03.15 р., зобов'язати УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі повернути позивачу кошти, стягнуті на підставі рішення комісії №117 від 24.03.15 р.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2015 р. по справі № 539/1459/15-а позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2015 р. та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Справа розглядається в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст. 196, п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи в зв'язку з захворюванням пов'язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та отримує пенсію через УПФ України в м. Лубнах та Лубенському районі.

Листом № 2346/02-06 від 25.03.15 р УПФ України в м. Лубнах та Лубенському районі повідомлено позивача, що згідно рішення комісії № 117 від 24.03.15 р. з нього буде утримано переплату пенсії за період з 01.09.14 р по 31.03.15 р в сумі 428,14 грн., яка виникла у зв'язку з перерахуванням пенсії згідно акту перевірки довідки про заробітну плату, переплата буде утримуватися починаючи з квітня 2015 року в розмірі 20% до повного погашення.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення № 117, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на «Лубенському хімфармзаводі» з 27.12.83 р., який на даний час є ПАТ «Лубнифарм», на посаді слюсаря-ремонтника звідки, 01.06.86 р. був призваний на військові збори та направлений на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де перебував з 08.06.86 р., що підтверджується довідкою № 1327/44 В/Ч 61511 по 04.09.86 р. Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він знову повернувся до попереднього місця роботи, де йому була нарахована та виплачена заробітна плата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачу стало відомо, що йому була нарахована та виплачена заробітна плата на даному підприємстві не повному обсязі та без врахування документів які на час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС були під грифом «таємно», та «для службового користування».

Після звернення позивача на підприємство йому була перерахована заробітна плата з врахуванням нормативних документів, які на час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС були засекречені та видана довідка про перераховану заробітну плату за №125 від 10.09.14 р.

У зв'язку з відмовою пенсійного органу в перерахунку пенсії згідно даної довідки позивач звернувся до суду.

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 12.11.14 р., залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.14 р., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

На підставі вищезазначеного судового рішення позивачу проведено перерахунок пенсії з 12.09.14 р. В період з вересня 2014 по березень 2015 року пенсія індексувалася. Оскільки розмір пенсійної виплати зріс, виникла переплата індексації за вказаний період в сумі 428,14 грн., що стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про утримання з позивача переплати пенсії.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

При цьому, відповідач зазначав, що при прийнятті оскаржуваного рішення УПФУ керувалось насамперед положеннями ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що дійшов висновку стосовно можливості проведення утримань на підставі рішення територіального органу.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 50 зазначеного Закону України відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За приписами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Стягнення сум пенсії, надміру виплачених пенсіонерові, дозволяється лише у випадку зловживань з його боку (ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

З аналізу ст. ст. 101, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що пенсіонер несе відповідальність перед ПФУ у випадку зловживань з його боку встановлених у визначеному законом порядку, а у випадку надання недостовірної інформації страхувальником, таку відповідальність перед державою несе страхувальник.

У ст. 1166 Цивільного кодексу України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з аналізу п.1 ч. 1 ст.1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Проте, відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, вину чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а навпаки, з апеляційної скарги вбачається, що виплата пенсії здійснювалася на підставі тих даних, які надано до УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі організацією, в якій працював позивач.

Разом з тим, ст. ст. 105, 106 КАС України визначено форму та зміст адміністративного позову та вимоги до позовної заяви. Зокрема, позовна заява має містити зміст позовних вимог згідно з ч.ч. 4 і 5 ст. 105 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - зобов'язання відповідача повернути кошти, утримані на підставі незаконного рішення - є нічим іншим як вимогою про стягнення з відповідача цих коштів. Право особи на таку вимогу, такий спосіб захисту порушеного права ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, п. 5 ч. 4 ст. 105 КАС України, яка встановлює і такий спосіб як стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

З урахуванням наведеного, інформації відповідача про розмір стягнутої з позивача суми на виконання рішення комісії № 117 від 24.03.15 р., повноважень, наданих суду ч. 2 ст. 11 КАС України щодо можливості виходу за межі позовних вимог, з метою повного захисту прав позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту цих прав не шляхом прийняття рішення, що має зобов'язальний характер, а рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 428,14 грн.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку, прийняв правильне по суті рішення, однак з помилковим застосуванням норм процесуального права, в зв'язку з чим судове рішення суду першої інстанції згідно п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2015 р. по справі № 539/1459/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.05.2015 р. по справі № 539/1459/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про визнання рішення комісії неправомірним, зобов`язання припинити утримання переплати нарахованої пенсії та повернення коштів - змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини тексту постанови викласти у наступній редакції: «Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області на користь ОСОБА_1 кошти, стягнуті на підставі рішення комісії № 117 від 24.03.2015 р. у сумі 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 14 коп.».

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Калиновський В.А.