Справа № 34951/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2010 р. справа № 2а-316/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу на постанову Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 16 вересня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-316/09 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу про визнання дій неправомірними та зобовязання виконати перерахунок недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 16 вересня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу стосовно відмови у перерахунку позивачу сум одноразової допомоги на оздоровлення та зобовязано відповідача нарахувати і виплати недоплачену за період 2007, 2008, 2009 роки суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення на користь позивача у відповідності з вимогами встановленими ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку 4-х мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік. В задоволені решти вимог судом позивачу відмовлено.

З зазначеною постановою не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що фінансування витрат, повязаних з виконанням вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету, а будь-які видатки на загальносуспільні потреби визначаються виключно Законом України Про Державний бюджет. На думку відповідача згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником коштів держаного бюджету є Міністерство праці та соціальної політики України, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації, а районні, міські управління праці та соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів третього рівня, тому управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу діяло на підставі Закону і здійснювало виплату лише тих коштів, що надходять на рахунок управління на підставі кошторисів, затверджених головним управлінням праці та соціального захисту населення у Дніпропетровській області та у розмірах, зазначених постановою Кабінету Міністрів України.

Крім того, апеляційна скарга відповідача мотивована неврахування судом першої інстанції того, що визнання Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік»не надає права на виплату допомоги позивачу в розмірі пяти мінімальних пенсій, а розміри соціальних виплат встановлюються Кабінетом Міністрів України в залежності від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Разом з тим, право позивача на одержання щорічної допомоги на оздоровлення як інваліда Чорнобильської катастрофи 3-ї групи - відповідачем не оспорюється.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по даній справі є протиправність дій територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення у 2007, 2008 та 2009 роках у розмірах менших, ніж це визначено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та відновлення права позивача на

отримання цього виду допомоги у визначеному законом розмірі.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по цій справі суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені відповідачем та підлягають поновленню за період 2007, 2008 року та 2009 р.р.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пріоритетність Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»над урядовими актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги на оздоровлення особам, які підпадають дію зазначеного закону

При цьому суд правильно звернув увагу на те, що дію вказаної норми на 2007 рік та 2008 рік згідно положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»було викладено в новій редакції, за змістом яких звужувалося коло осіб, що мають право на отримання допомоги на оздоровлення та встановлювалося, що така допомога виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд не придав значення періоду дії вищезазначених змін в часі та даті сплати вказаної допомоги на оздоровлення позивачу у 2007 році та 2008 році, що у даних спірних правовідносинах є ключовим моментом, оскільки йдеться про неправомірність дій субєкта владних повноважень, і що впливає на правильність застосування законодавства та має значення для вирішення питання правомірності сплаченого розміру допомоги.

Саме від результату зясування питання чи правомірно діяв відповідач, залежить вирішення вимог позивача про захист його прав оздоровлення у розмірі, визначеному статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, що пов'язано з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, тому відповідно на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення, яку за 2007-2009 роки йому сплачено у сумі по 90 грн. щорічно.

Абзацом четвертим частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка інвалідам III групи сплачувалася в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Вказаною статтею Закону визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі і визначеним статтею 48 цього Закону правом на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку сум виплат відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виступає мінімальна заробітна плата, розмір якої у зазначений позивачем період часу встановлювався законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Верховна рада України вносила зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надавши право Кабінету Міністрів України визначати розміри соціальних виплат.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік у січні 2007 рік, за 2008 рік у січні 2008 року і при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у період 2007-2008 р.р. відповідач керувався постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 06-р/2007 дійсно положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»були визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 дійсно положення п.п.11 п.28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 р були визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином у 2007 році та у 2008 році до прийняття відповідного Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 06-р/2007 та рішення Конституційного Суду України № 22-рп/2008 від 22.05.2008 р. щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року - виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік

Виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення позивачеві була здійснена відповідачем у січні 2007 року та січні 2008 року, тобто до ухвалення Конституційним Судом України вищезазначених рішень, тому дії відповідача повністю узгоджувалися зі зміненою Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»редакцією статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто відповідали вимогам чинного у січні 2007 року та у січні 2008 року законодавства.

Колегія суддів зазначає, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право позивача на їх отримання та обов'язок відповідача здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. За наведених обставин вимоги позивача про поновлення його права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення довічно є безпідставними, а рішення суду першої інстанції в цій частині правильним.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно, розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність дій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради м.Кривого рогу щодо здійснення виплат щорічної допомоги на оздоровлення суд першої інстанції повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час їх вчинення.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині захисту прав позивача за 2007 рік та за 2008 рік підлягає скасування, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені вимог позивача в наведеній частині.

В іншій частині, щодо захисту прав позивача за 2009 р.р., підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»№ 835-VI від 26.12.2008 р. не вносилося змін до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України у 2009 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Дослівно розуміючи зміст наведеної норми, Кабінет Міністрів України мав право встановлювати розміри соціальних виплат на 2009 рік, а не право застосовувати розмірі, які встановлювалися раніше постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Таким чином, оскільки Кабінет Міністрів України не використав у 2009 році надане йому право встановлювати розміри соціальних будь-яких рішень щодо визначення на цей рік сум щорічної допомоги особам, які є постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи, колегія суддів вважає за неможливе застосування до даних спірних правовідносин положень статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що у період 2009 року стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»діяла в редакції, що була відновлена рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 і відповідач повинен був у 2009 році керуватися нормою Закону та нараховувати та виплатити позивачу допомогу на оздоровлення виходячи із розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, встановленої на час виплати Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції, згідно п.3 ч.1 ст.198 КАСУ та зі статтею 202 КАСУ, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача про донарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та 2008 рік.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення у звязку з її безпідставністю

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 16 вересня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо неправомірності дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу по визначенню суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 рік та за 2008 рік, і в частині зобовязання нарахувати та виплати недоплаченої ОСОБА_2 суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 рік та за 2008 рік

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову в частині визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу стосовно відмови у перерахунку суми одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007-2008 р.р. та в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу донарахувати та виплати недоплачену йому за 2007- 2008 р.р. суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення розраховану відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

В іншій частині постанову Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 16 вересня 2009 року залишити без змін

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко