Справа № 24434/09
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2010 р. справа № 2а-394/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Коршуна А.О. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2009 р. у справі № 2а-394/09

за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовними заявами до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя, у якому посилались на те, що вони мають статус дитини війни, відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни виплачується пенсія, або щомісячне грошове утримання з підвищенням на 30% розміру мінімальної пенсії за віком, але відповідач зазначену надбавку до пенсії позивачам не нараховував та не виплачував.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2009 р. у справі № 2а-394/09 позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність відповідача та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя здійснити призначення, донарахування та виплату позивачам підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008р. по 31.12.2008 та з 22.05.2008 року по 02.07.2009 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у травні-грудні 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволені позову повністю. Апелянт вважає, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач намагається спростувати висновок суду щодо протиправності дій або бездіяльності. Апелянт стверджує, що територіальне управління Пенсійного Фонду України є територіальним органом виконавчої влади, яких здійснює первинне призначення та індивідуальні перерахунки пенсій громадянам, що звертаються із зазначених питань до управління для визначення відповідного права на їх проведення. Перерахунки окремим категоріям громадян (у даному випадку «дітям війни») територіальні управління проводять за наявності від центрального органу відповідних нормативно-розпорядчих документів. За відсутності таких документів територіальне управління не є належним відповідачем. На сьогодні, надбавка до пенсії громадянам, які мають статус «дітей війни», визначається автоматично, по даті народження особи, на підставі наявного програмного забезпечення розробленого інформаційно-обчислювальним центром Міністерства праці та соціальної політики і не підлягає коригуванню на територіальному рівні. Апелянт вважає, що належним відповідачем у даній справі повинен бути Пенсійний Фонд України, який має здійснити розробку програмного забезпечення для здійснення нарахування та виплати вищезазначених доплат в автоматичному режимі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи судом першої інстанції обєднано кілька позовів різних позивачів до відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Запоріжжя з посиланням на ст.116 КАС України, відповідно до якої суд може своєю ухвалою обєднати для спільного розгляду і вирішення кілька адміністративних справ за однорідними позовними заявами одного й того ж позивача до того ж відповідача чи до різних відповідачів або за позовними заявами різних позивачів до одного й того самого відповідача, а також розєднати одну чи декілька поєднані в одне провадження позовні вимоги у самостійні провадження, якщо їхній спільний розгляд ускладнює чи сповільнює вирішення справи. При цьому, для вирішення справи по суті необхідно по кожному з позивачів перевірити викладені ними обставини щодо їх статусу дітей війни, перебування на обліку в органах Пенсійного фонду України, розміру фактично отримуваної пенсії щомісячно, інші обставини, які мають значення для справи. За приписами ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, як вбачається з ухваленого судового рішення, судом першої інстанції по кожному з позивачів неповно зясовані обставини, що мають значення для справи. Крім того, резолютивна частина постанови не містить висновку по суті кожної поданої позовної заяви, як того вимагає ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України. Перевірити вказані обставини по кожному з позивачів в рамках однієї справи є неможливим, адже призначення і виплата пенсій носить індивідуальний характер і для кожної особи залежить від конкретних обставин.

Про те, що таке обєднання справ не відповідає вимогам ст.116 Кодексу адміністративного судочинства України та перешкоджає всебічному, повному та обєктивному вирішенню кожної окремої позовної заяви, свідчить практика Вищого адміністративного суду України з аналогічних спорів. Слід також зазначити, що набрання чинності подібним узагальнюючим судовим рішенням та його виконання ускладнюється можливістю оскарження однією особою за умови погодження з рішенням суду решти позивачів при тому, що кожен з них звертався з окремою позовною заявою і має право отримати судове рішення щодо своїх вимог до відповідача. Тобто, таке обєднання справ позбавляє можливості кожного позивача отримати реальний до виконання результат розгляду питання в судовому порядку.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід розєднати позовні вимоги і вирішувати їх окремо.

Керуючись п.6 ст. 198, ст.ст. 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2009 р. у справі № 2а-394/09 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2009 р. у справі № 2а-394/09 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає згідно зі ст. 212 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Л.П. Туркіна