Справа № 14276/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2010 р.

справа № 2-а-8633/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Юхименка О.В. Мельник В.В.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Павлоградський комбінат хлібопродуктів Державної акціонерної компанії «Хліб України»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року

у справі №2-а-8633/08/0470 (категорія статобліку 6.15)

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Дніпропетровськ

до Дочірнього підприємства Павлоградський комбінат хлібопродуктів Державної акціонерної компанії «Хліб України»

про стягнення адміністративно –господарських санкцій та пені,-

Встановила:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2009 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано наявністю правопорушення та несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій у встановленому порядку.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволення позову.

У апеляційній скарзі апелянт вказує наступне.

Судом першої інстанції не було досліджено ту обставину, що з 09.04.2004 року Господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство ДП ДАК «Хліб України».

Згідно ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»термін «мораторій на задоволення вимог кредиторів»вживається у такому значені, як зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про ведення мораторію.

Апелянт зазначає, що з моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов’язання та зобов’язання щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів),

що виникли до ведення мораторію, заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов’язань, не діють.

Крім того судом першої інстанції не була прийнята до уваги ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі Закон №875-ХІІ) відповідно до якої сплата адміністративно-господарських санкцій і пеня підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами організації громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю проводиться відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Отже, відповідно ст. 20 Закону №875-ХІІ ДП ДАК «Хліб України не повинен сплачувати адміністративно - господарські санкції та пеню, оскільки не має прибутку який би залишався в розпорядженні підприємства після сплати обов’язкових платежів.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.I ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ДП ДАК «Хліб України є юридичною особою та відноситься до підприємств, яким, відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Ст. 20 Закону №875-ХІІ передбачає, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України.

Відповідачем було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Оскільки відповідач не виконав вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських санкцій, то висновок суду першої інстанції щодо наявності вини підприємства у допущеному правопорушенні та правомірності заявлених вимог є обґрунтованим.

Крім того, твердження відповідача щодо неможливості стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в порядку ст. 20 Закону №875-ХІІ у зв’язку з відсутністю у підприємства в 2007 році прибутку, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 20 Закону №875-ХІІ в редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин, сплату адміністративно-господарських санкцій та пені підприємства провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів). У разі несплати адміністративно-господарських санкцій та пені їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації в порядку передбаченому законом.

Таким чином, Закон не встановлює обов’язок підприємства щодо сплати адміністративно-господарських санкцій у залежності від наявності або відсутності прибутку у звітному періоді, а лише визначає джерело сплати. За таких обставин обов’язок щодо сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів виникає у підприємства незалежно від наявності або відсутності прибутку.

Колегія суддів не приймає до уваги доводів відповідача про те, що у відношенні підприємства 09.04.2004 року Господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство.

Згідно ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

У зв’язку з тим, що мораторій стосовно грошових вимог, заявлених до відповідача, введено Господарським судом Дніпропетровської області 09.04.2004 року, а заборгованість перед позивачем виникла у 2008 році, суд доходить висновку, що дія вищезазначеного мораторію не розповсюджується на вимоги позивача.

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що відповідач не довів факт відсутності вини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства,

колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Павлоградський комбінат хлібопродуктів Державної акціонерної компанії «Хліб України» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року–без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному обсязі 31.01. 2011р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник