Справа № 36553/09
Суддя: Мірошниченко М.В.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2010 р.справа № 2-а-5316/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мірошниченка М.В.

суддів: Панченко О.М. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красота А.О.

за участю представників :

позивача: ОСОБА_1;

позивача: ОСОБА_2, довіреність від 01.09.2008р.;

відповідача-1: ОСОБА_3, довіреність від 14.01.2010р.;

відповідача-2: не зявився;

прокуратури: ОСОБА_4, посвідчення №117;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Максима», м. Дніпропетровськ

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 30.09.2009р.

у справі № 2-а-5316/08/0470

за позовом Приватного підприємства «Максима», м. Дніпропетровськ

до відповідача-1 Дніпропетровської митниці, м. Дніпропетровськ

до відповідача-2 Головного управління Державного казначейства України

у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

за участю Прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

про визнання дій неправомірними і стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Приватним підприємством «Максима»заявлено позов до Дніпропетровської митниці і Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про визнання дій відповідача-1 неправомірними і стягнення з відповідача-1 суми 14595,61 грн. грошових коштів.

За наслідками розгляду справи по суті, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2009р. у справі №2-а-5316/08/0470 у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що під час митного оформлення товару митницею, у позивача були запитані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару. Проте, на законну вимогу митниці позивач додаткових документів не надав, у звязку з чим відповідачем було правомірно прийнято рішення про визначення митної вартості товарів із застосування оцінки щодо подібних (аналогічних) товарів.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ПП «Максима»подана апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2009р. у справі №2-а-5316/08/0470 і прийняття нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування таких вимог позивач посилається на те, що постанова суду не відповідає нормам матеріального права, судом неповністю зясовані обставини справи. Доводи скарги зводяться до того, що у спірних правовідносинах позивач на законних підставах застосував для визначення митної вартості товару метод ціни договору, оскільки митному органу були надані документи, які містять всю необхідну інформацію для визначення митної вартості товару. Внаслідок дій митниці, позивач був вимушений понести витрати у вигляді надмірної сплати до бюджету податків та зборів.

В судовому засіданні 18.08.2010р. представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Від відповідачів письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило. В судовому засіданні представник відповідача-1 усно заперечував проти доводів скарги, вказавши на законність постанови суду першої інстанції. Прокурор підтримав правову позицію відповідача-1 по справі.

Технічне фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою комплексу «Оберіг».

За результатами судового розгляду справи в судовому засіданні 18.08.2010р. колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду апеляційної інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини справи, перевіривши їх доказами колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як випливає з матеріалів справи, 15.07.2007р. між фірмою Lynx Technologies Inc., India (продавець) і Приватним підприємством «Максима»(покупець) був укладений контракт №SAI-1, згідно з п.1 якого продавець продає, а покупець купує в кількості і на умовах, обумовлених в специфікації на кожну поставку, наступні продукти: пігмент блакитний (М3L4), пігмент зелений 7 М7L4.

29.12.2007р. до контракту складена специфікація №2 на поставку товарів, а саме, пігмент блакитний у кількості 6720 кг та пігмент зелений у кількості 3600 кг на загальну суму 32508,00 євро (259923,08 грн.).

14.04.2008р. позивачем подано митниці для здійснення митного контролю пакет документів, а саме: декларацію митної вартості №110000001/8/117320 від 14.04.2008р., комерційний інвойс №LTI/07-08/034 від 18.02.2008р., комерційний інвойс №LTI/07-08/034 від 18.02.2008р., сертифікати походження та якості товару, страховий поліс, висновок СЕС, пакувальний лист, а також копії контракту №SAI-1 від 15.07.2007р. та довідки АКІБ «Укрсиббанк»про проведення розрахунків з постачальником.

Митна вартість товару була заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості за формою ДМВ-1 за методом оцінки за угодою (метод №1).

При здійсненні митного оформлення посадовою особою митниці було здійснено контроль правильності визначення митної вартості, як бази оподаткування товарів. При перевірці правильності визначення митної вартості, відомостей заявлених позивачем у наданих документах, виявилось недостатньо. Як наслідок, у графі «Для відміток митниці»декларації митної вартості посадова особа митниці зробила запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, а саме: копію вантажної митної декларації країни відправлення; інформацію щодо виробника продукції, підтвердження суми транспортних витрат врахованих у суму вартості товару, каталог і прейскуранти (прайс-листи) фірми виробника товару, калькуляцію фірми виробника товару, інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій.

Декларантом не було надано жодного документа з вищеперелічених документів, про що свідчить запис у декларації митної вартості від 14.04.2008р. №110000001/8/117320.

При перегляді інформації за ціновою базою Держмитслужби на аналогічні товари, з урахуванням опису, країни походження, обсягів партії товару, митна вартість була скоригована до рівня 6,2 доларів США за кг.

Позивач вважає, що визначення митної вартості товарів було здійснено митницею безпідставно, оскільки під час митного оформлення товару декларантом був наданий весь необхідний пакет документів для визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються; витребування митницею інших додаткових документів є необґрунтованим. Внаслідок таких дій митного органу, на думку позивача, він здійснив надмірну сплату до бюджету митних та інших платежів, контроль за якими покладається на митні органи України, у розмірі 12765,61 грн. Також, позивач посилається на те, що відповідач-1 порушив строки митного оформлення товару, у звязку з чим вартість перебування товару за відповідний проміжок часу склала 1830,00 грн. У звязку з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності зі ст.265 Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Статтею 267 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Статтею 273 Митного кодексу України передбачено, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1 - 6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно з положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Якщо ця стаття застосовується митним органом, на вимогу декларанта, митний орган зобов'язаний письмово поінформувати його про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Статтею 16 Закону України «Про єдиний митний тариф»встановлено, що нарахування мита на товари та інші предмети, що підлягають митному обкладенню, провадиться на базі їх митної вартості, тобто ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за них на момент перетину митного кордону України. При визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також такі фактичні витрати, якщо їх не включено до рахунка-фактури: на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України; комісійні та брокерські; плата за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належить до даних товарів та інших предметів і яка повинна бути оплачена імпортером (експортером) прямо чи побічно як умова їх ввезення (вивезення).

Згідно з п.2.1 «Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації», затвердженого Наказом ДМС України 20.04.2005р. №314, для здійснення митного контролю й митного оформлення товарів декларант подає до підрозділу митного оформлення ВМД, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію і такі документи (завірені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено обов'язкового подання оригіналів таких документів):

а) що підтверджують повноваження декларанта на декларування товарів;

б) обов'язкові для подання згідно з Переліком документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006 N 80 (далі - Перелік документів);

в) необхідність подання яких визначається нормативно-правовими актами Держмитслужби з урахуванням мети переміщення, виду транспорту, характеру товару, способів розрахунку та інших факторів, що впливають на митні процедури, згідно з Переліком документів;

г) які відповідно до законодавчих актів видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

На вимогу митного органу декларантом подаються й інші документи, потрібні для здійснення митного контролю та митного оформлення, подання яких визначено законодавством України.

Пунктом 11 «Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», затвердженого постановою КМУ від 20.12.2006р. №1766 передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі "Для відміток митного органу".

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Пунктом 14 названого вище Порядку визначено, що якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що під час здійснення митного оформлення товару митним органом у встановленому законом порядку були витребувані від позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Проте, таких додаткових документів декларант не подав, що унеможливило застосування митним органом методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Окрім того, відповідно до «Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами», затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Позивачем не надано доказів звернення до митниці із відповідною заявою про повернення з бюджету грошових коштів, у звязку з чим митницею і не приймалось рішення з цього питання.

Позивачем не надано доказів того, що він звертався до митниці у встановленому порядку із заявою про повернення з Державного бюджету України митних платежів, надмірно сплачених до бюджету.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично погодився із митною вартістю товару, визначеною відповідачем 1 і самостійно сплатив суму 14595,61грн. грошових коштів, які в позовній заяві він вважає надмірно сплаченими. При цьому товар було випущено у вільний обіг.

Судом першої інстанції також обґрунтовано не прийняті до уваги посилання позивача на порушення з вини Дніпропетровської митниці строків митного оформлення товару, оскільки з матеріалів справи не вбачається того, що причини такої затримки повязані саме з діями митниці.

У відповідності зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем у встановленому законом порядку не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. В той же час, відповідачем доведена правомірність своїх дій у спірних правовідносинах з питання визначення митної оцінки товару.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених в оскаржуваній постанові.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Максима», м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2009р. у справі № 2-а-5316/08/0470 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 01.09.2010р.

Головуючий суддя М.В. Мірошниченко

Суддя О.М. Панченко

Суддя О.В. Юхименко