Справа № 825/728/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2015 р. м. Київ К/800/41447/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" до Державної реєстраційної служби України, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" звернулось до Державної реєстраційної служби України з позовом, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України від 18 листопада 2013 року № 8062513; зобов'язати відповідача зареєструвати за позивачем право власності на машиномісце № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві; зобов'язати відповідача видати позивачу свідоцтво про право власності на машиномісце № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України від 18 листопада 2013 року № 8062513; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 14 жовтня 2013 року ТОВ «Сівер-Буд» повторно звернулось до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про реєстрацію права власності на машиномісце № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві з видачею свідоцтва про право власності на вказаний об'єкт нерухомості.

До заяви додані документи, що підтверджують участь позивача як інвестора у фінансуванні будівництва вказаного об'єкта нерухомого майна, нотаріально завірена копія рішення Господарського суду м. Києва від 27 серпня 2012 року у справі № 5011-51/2158-20152, довідка від 18 квітня 2013 року про набрання рішенням законної сили, оригінал та копія технічного паспорту на машиномісце № 19, документи, що підтверджують юридичний статус ТОВ «Сівер-Буд», та документ про сплату державного мита.

Позивач вважає, що право на оформлення у власність вказаного об'єкту нерухомості виникло у ТОВ «Сівер-Буд» на підставі інвестиційного договору від 26 червня 2002 року № 1/Н, відповідно до якого ТОВ «Сівер-Буд», як інвестор, приймало участь у фінансуванні будівництва будинків № 23 та № 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві, та додаткових угод № 1 та № 2 до цього договору від 18 липня 2005 року.

22 липня 2011 року прийнято в експлуатацію паркінг на 28 машиномісць з вбудованими технічними приміщеннями: II пусковий комплекс на вул. Вєтрова, 23-А з вбудованими технічними приміщеннями, - що підтверджується сертифікатом серії КВ №4.

Також встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 27 серпня 2012 року у справі № 5011-51/2158-2012, яке набрало законної сили, визнані майнові права ТОВ «Сівер-Буд» - право на оформлення у власність об'єкту нерухомого майна, зокрема, машиномісця № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві.

18 листопада 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Дурицькою М. Є. Державної реєстраційної служби України прийнято рішення про відмову ТОВ «Сівер-Буд» у державній реєстрації права власності на машиномісце № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і пунктів 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 № 703.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення визначено, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема вказано, що рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 5011-51/2158-2012 від 27 серпня 2012 року про визнання майнових прав на оформлення у власність об'єктів нерухомого майна право власності за ТОВ «Сівер-Буд» не визнається, у зв'язку з чим зазначений документ не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Не погоджуючись з цим рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що рішення Господарського суду м. Києва від 27 серпня 2012 року у справі № 5011-51/2158-2012 у відповідності до положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є самостійною підставою для державної реєстрації права власності позивача на машиномісце № 19 в будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що рішенням господарського суду не визнано за позивачем право власності на машиномісце, а лише майнові права на нього, що виключає реєстрацію права власності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Загальний порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) визначений частиною першою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав); видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із частиною першою статті 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Перелік випадків, за наявності яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав, визначено статтею 18 Закону.

Тобто Законом передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності.

Особливості державної реєстрації прав на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно визначається Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок), пунктом 42 якого передбачено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 16 Порядку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення.

Відповідно до пункту 35 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок ведення), державний реєстратор за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень оформляє свідоцтво про право власності на нерухоме майно, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

З аналізу наведених норм Закону, Порядку та Порядку ведення вбачається, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі документів, визначених у статті 19 Закону, у тому числі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке оформлює за результатом розгляду заяви та доданих до неї документів, тобто перед прийняттям відповідного рішення.

Між тим, державний реєстратор, приймаючи рішення про відмову, самостійно дійшов висновку, що позивач має намір зареєструвати права на підставі рішення господарського суду, хоча до останнього подавались, окрім рішення суду, інші документи, про що встановлено судами.

Таким чином, відповідач розглянув заяву позивача про реєстрацію права, виключно, за судовим рішенням, без дослідження інших підстав реєстрації права, чим порушив порядок прийняття рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суд апеляційної інстанції уваги на це не звернув, у зв'язку з чим допустив порушення у застосуванні норм матеріального права до встановлених у справі обставин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач під час винесення рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що вказані у ньому, діяв з порушенням Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 190 Цивільного кодексу України майном, як особливим об'єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно із ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 26, 27 Порядку проводиться і при встановленні інших речових прав - майнових прав на таке нерухоме майно.

Частиною 2 статті 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

За таких обставин колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у такий спосіб.

Окрім цього, вимога про зобов'язання відповідача видати свідоцтво є передчасною у розумінні ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 26. Постанови КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому задоволенню не підлягає.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права, то скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись статями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: