Справа № 39200/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2010 р. справа № 2а-691/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Лукманової О.М. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суд м. Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року адміністративній справі № 2а-691/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про призначення дій посадових осіб незаконними та стягнення недоотриманих сум допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради,щодо нарахування та виплати йому щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не в повному обсязі неправомірними;стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2009 роки в розмірі 10 343 грн. 30 коп.; визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної допомоги до Дня Перемоги, передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не в повному обсязі неправомірними; стягнути з відповідача на його користь суму щорічної грошової допомоги до Дні Перемоги за 2006,2007,2008 роки в розмірі 11 596 грн. 48 коп.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій посадових осіб незаконними та стягнення недоотриманих сум допомоги відмовлено.

Не погодившись з зазначеною постановою ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати постанову Ленінського районного суду м. дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року , ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги щодо нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 20052008 роки, передбаченої ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не в повному обсязі, - неправомірними; стягнення з відповідача на його користь недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2005-2008 роки у розмірі 10 343 грн.30 коп.; визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення не в повному обсязі неправомірними; стягнення з відповідача на його користь недоплачених сум щорічної грошової допомоги до Дня перемоги за 2006,2007,2008 роки у розмірі 11 596 грн.40 коп. В обґрунтування апеляційної скарги вказав на те, що відповідач неправомірно проводив на рахунок одноразової допомоги на оздоровлення, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, має статус особи, яка постраждала внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС катастрофи 2 категорії, інвалідом 2 групи, прирівняний до інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії 096531 (а.с. 7).

Відповідно до ст.13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3351 Х11 передбачено, що інвалідам війни виплачується щорічна одноразова допомога до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до довідки (а.с.12-13) відповідача позивачеві сплачено щорічну грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни в 2005 року в розмірі 330 грн., в 2006 року 330 грн., в 2007 року 360 грн., в травні 2008 року 400 грн.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Судом встановлено, що на період виникнення правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно - правові акти ( Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та Закони України Про Державний бюджет на 2005,2007, 2008 роки ), які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни 11 групи.

Відповідно до рішення Конституційного суду від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України.

Таким чином, на наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах потрібно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10рп визнані неконституційними положення законів України про Державний бюджет 2007,2008 роки, якими встановлено виплату щорічної разової допомоги у розмірі меншому, ніж він передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо застосування річного строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовною заявою до суду лише 27.05.2009 року. Не приймає до уваги твердження відповідача в частині того, що строки позовної давності не застосовуються, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю. Оскільки заявлені позовні вимоги щодо перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня як особі яка має статус інваліда війни, а не про відшкодування шкоди, то річний строк позовної давності застосовується.

Відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 19.12.1991 року позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, відповідач керувався при виплаті одноразової допомоги на оздоровлення за 2005 рік постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 27.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та в подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розмір виплаченої позивачу разової грошової допомоги у березні 2006 року -120 грн., у січні 2007 року 120 грн., у квітні 2008 року року 120 грн.(а.с. 12).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позову в частині визнання неправомірними дій відповідача та стягнення сум на оздоровлення за 2006 рік, з огляду на наступне.

Пунктом 37 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»дію абзаців другого, третього, четвертого, п»ятого, шостого та сьомого ч.1, абзаців другого, третього, четвертого, п»ятого, шостого та сьомого ч.4 та ч.7 ст 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено.

А тому незастосування відповідачем норм зупиненого Закону України не можуть бути визнані неправомірними.

Дія частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинялась Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Проте, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 та від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 такі зупинення визнано неконституційним. Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Отже, на час виплати допомоги (січні 2007 р.) за 2007 р. та (квітні 2008 р.) за 2008 рік дії відповідача були правомірними , оскільки дія ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»було зупинено.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (опубліковане в офіційних виданнях України 27.07.2007 року), та Рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року (опубліковане в офіційних виданнях України 06.06.2008 року) є загальнодоступними, позивач мав змогу з ним ознайомитись та міг дізнатись, що його право отримання щорічної допомоги на оздоровлення в збільшеному розмірі за 2007 та 2008 роки Позивач звернувся за позовом до суду 27 травня 2009 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с. 1).

Враховуючи, що відповідач наполягав на застосуванні річного строку позовної давності (а.с.18), строк звернення позивачем до суду з вимогою отримання щорічної допомоги на оздоровлення у 2005, 2007-2008 роках, пропущений без поважної причини та в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів вважає зазначити, що при розгляді справи не було розглянуто позовні вимоги про визнання дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , не в повному обсязі за 2009 рік та стягнення з відповідача на його користь недоплаченої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Статею71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами.

В 2009 році нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначеним ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не приймалися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у 2009 році нарахування одноразової допомоги на оздоровлення повинно здійснюватись відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796.

Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України № 796 та не може бути віднесено до реалізації права, визначеного ст.. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Колегія суддів вважає, що положення ст. 71 закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік»в частині надання права Кабінету Міністрів України встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, не можуть бути застосовані до визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки він вже встановлений ст. 48 зазначеного Закону, тому норма Закона в будь-якому випадку має вищу юридичну силу ніж постанова КМ України.

В 2009 році змін та доповнень до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилися. Тому ст.. 48 вищевказаного закону діє у редакції, яка була чинна до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Таким чином, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону № 796 і у 2009 році сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного закону, а не в розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги на оздоровлення замість суб»єкту владних повноважень, ці питання відносяться лише до компетенції відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська щодо позовних вимог про визнання дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не в повному обсязі за 2009 рік та стягнення з відповідача на його користь недоплаченої суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Керуючись ст.199, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року по адміністративній справі № 2а-691-09 змінити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 у неповному обсязі неправомірними.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги за 2009 рік, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з у моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України, в порядку ст.. 212 КАС України

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2010 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: М.О. Католікян