Справа № 22-а-22567/11
Суддя: Даценко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка СІ., Іванової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

встановила:

У січні 2010 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, який мотивувала тим, що вона є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на отримання державної допомоги по догляду за дитиною до 3-х років в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Всупереч закону відповідач протягом 2008 - 2009 р.р. виплачує їй державну допомогу в меншому розмірі, а її звернення до відповідача про перерахунок допомоги за цей період залишене без задоволення. Просила суд з врахуванням уточнень визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до шести років, та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» починаючи з грудня 2009 року по 13 жовтня 2011 р. в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з врахуванням виплачених сум та підвищення виплат відповідно до прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 р. позов задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо відмови у перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до розміру прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років на користь позивача неправомірними, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку на користь позивача за період з 15.01.2009 року по 31.12.2009 року, у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років з врахуванням виплачених сум та підвищення виплат відповідно до прожиткового мінімуму.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним і

права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з чим знаходилася на обліку в УПСЗН та отримувала щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Починаючи з грудня 2008 р. допомога виплачується позивачці в розмірі 130 грн., встановленому ст.15 та п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин щодо виплати позивачці обох видів допомоги слід застосовувати приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням», а не Закон України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми».

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що привело до неправильного вирішення справи.

Застосування судом при вирішенні даного спору положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням» необгрунтоване і суперечить його змісту. Даний Закон регулює правовідносини щодо соціальних виплат, які здійснюються виключно Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і виключно за рахунок страхових внесків роботодавців, що прямо вказано в преамбулі цього Закону, згідно якої - матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Виплата допомоги за цим законом здійснюється за рахунок страхових внесків роботодавців, що прямо передбачено статтями 1,19 цього Закону.

В даному випадку виплата позивачці допомоги по догляду за дитиною здійснюється органом соціального захисту і за рахунок коштів держбюджету, що врегульовано Законом України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», а тому саме цей закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення недоотриманої допомоги при народженні дитини суд керується наступним.

Вимоги про перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років задоволенню не підлягають з таких міркувань.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» (в редакції п.23 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік») державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років надається в розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним,доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 130 грн.

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року -75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. вказані положення п.23 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» не визнавалися неконституційними, вони є чинними і мають виконуватися, а відтак, виплачуючи позивачці допомогу по догляду за дитиною на підставі цієї норми закону, відповідач діяв правомірно і у відповідності із законом.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову, якою позов задоволити частково в частині стягнення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові з тих підстав, що допомога виплачувалася позивачу протягом 2008 року у розмірі, встановленому Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» і права позивача порушені не були.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205 КАС України, колегія судів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання провести перерахунок та виплату недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді