Справа № 23877/09
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2010 р.справа № 2а-357/09/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Дадим Ю.М. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Цьокі І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2009 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі, де просив стягти солідарно з Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 54286 грн 91 коп боргу по заробітній платі за період з червня 2005 р. по грудень 2005 р. включно.

В березні 2009 р. ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог, та просив стягти солідарно з Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 52141 грн 77 коп боргу по заробітній платі за період з червня 2005 р. по грудень 2005 р. включно.

Міністерство фінансів України заперечувало проти задоволення прозову, посилаючись на те, що Міністерство фінансів України не розробляє проект закону про Державний бюджет України, а Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів загальної юрисдикції, вимоги позивача вважають безпідставними, тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Державне казначейство України заперечувало проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало, тому правових підстав вирішувати питання щодо взаємовідносин між позивачем та Державним казначейством України не має, в звязку з чим просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Державна судова адміністрація України заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що Державна судова адміністрація України не може бути відповідачем по справі так як діяла на підставі законів України про Державний бюджет України на 2005 рік, Бюджетного кодексу України та статті 68 Конституції України, яка передбачає обовязкове виконання самої Конституції та законів України. Крім того, кошти для виплати заборгованості із заробітної плати передбачає Міністерство фінансів України, а Державне казначейство України перераховує ці кошти для їх безпосередньої виплати. Тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2009 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.06.2009 р. та прийняти нову постанову, де задовольнити позовні вимоги повністю.

В судове засідання в апеляційній інстанції особи, які приймають участь у справі, до суду не зявилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2002 р. працює на посаді судді господарського суду Кіровоградської області.

Частиною 1 ст.44 Закону України "Про статус суддів", що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

30 червня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанови № 513 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України"та № 514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України", якими надано зворотну дію в часі - набрання їх чинності з 1 червня 2005 року. На підставі цих нормативних актів зазначеним особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці.

03.09.2005 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №865 "Про оплату праці суддів", якою підвищено їм посадові оклади пропорційно до окладів голів та заступників голів названих судів, однак набрання чинності цієї постанови було визначено на майбутнє - з 1 січня 2006 року, відповідно до пункту 5 цієї Постанови.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. при розгляді справи щодо законності окремих положень постанови КМ України від 03.09.2005р. № 865 встановлено, що п.5 зазначеної постанови суперечить ч.2 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", тобто є незаконним. постанова ВАС України від 16.05.2007р. набрала законної сили.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Пунктом 2 Указу Президента України від 28.02.1997 р. № 187 "Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни"встановлено, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку не пізніше, ніж в місячний строк після затвердження відповідних бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів, відповідно до затвердженого бюджетного розпису.

Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів, до яких відноситься Державна судова адміністрація України, беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобовязання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Законом України "Про Держаний бюджет України"та Бюджетним кодексом України, не вважаються бюджетними зобовязаннями.

Згідно п.7 ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 01 січня по 31 грудня, а за особливих обставин на інший період.

Конституцією України визначено кінець бюджетного періоду 31 грудня поточного року, тобто, саме у цей час закінчуються всі бюджетні призначення. Винятком є, лише, випадок, коли окремим законом передбачається багаторічне призначення.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача, не відносяться до багаторічних виплат.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів дійшла висновку, що, сааме, у такий спосіб діяв відповідач, Державна судова адміністрація України, в частині правовідносин, що є предметом даного спору.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам ст. 159 КАС України, оскільки воно ухвалено при повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, без порушень норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 198 ч.1 п.1, 200, 205 КАС України, колегія суддів, -

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: Я.В. Семененко