Справа № 41769/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2010 р. справа № 2а-1848/09/1104

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Коршуна А.О. Кожана М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області на постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2009 року у справі № 2-а-1848/2009/1104 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області про визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобовязання виплатити перераховану суму державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області, в якому просила визнати, що строк звернення до адміністративного суду за захистом права на отримання щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни пропущено з поважної причини; визнати дії відповідача неправомірними; поновити строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права на отримання щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2006, 2007, 2008 роки; зобовязати відповідача перераховувати пенсію з врахуванням щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2006, 2007, 2008 роки та виплатити позивачу соціальну допомогу за вказані роки; зобовязати відповідача в 2009 році виплачувати пенсію з врахуванням щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі встановленому ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», щомісячно, в розмірі 149,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу як дитині війни повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», але відповідач всупереч вимогам Конституції України та законів України зазначену надбавку до пенсії у 2006-2007 роках не нараховував та не виплачував, а в 2008 році виплачував цю надбавку в значно меншому розмірі.

Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10.11.09 (суддя Конякін С. М.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 21.10.08 по 31.12.08 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною. Зобовязано відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та провести відповідні виплати за період з 21.10.08 по 31.12.08 включно з урахуванням різниці, яка була виплачена позивачу в цей період. В іншій частині позову відмовлено, зокрема з причини пропуску строку звернення до суду.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги приписи ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також положення ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Оскільки Законом України не визначений механізм нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», суд безпідставно зобовязав відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги позивачу.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06, набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області. Як особі, що має статус «дитини війни», позивачу з 2008 року вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.06 дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р., в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що в період з 26.10.08 по 31.12.08 позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача в 2009 році виплачувати пенсію з врахуванням підвищення в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав в 2009 році.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, таким, що суперечить, зокрема ч.ч.4, 5 ст.11, ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, фактичним обставинам справи. Факт виплати позивачеві в 2009 році підвищення до пенсії в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, підтверджений наявними в матералах справи доказами, відповідачем не спростовувався.

Крім того колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»неконституційною не визнавалась, в 2009 році чинною є ч.1 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції від 28.12.07, яка передбачає соціальну допомоги дітям війни в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з наведених вище правових норм в їх сукупності, вбачається, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України від 22.05.08 у справі № 1-28/2008 стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»застосовується в редакції, яка діяла до 28.12.07.

Оскільки на 2009 рік дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» законодавцем, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не обмежена, особам, які мають статус дитини війни, нарахування та виплата підвищення до пенсії з 01.01.09 повинні здійснюватись у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи до уваги, що докази застосування відповідачем положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2009 році в матеріалах справи відсутні, колегія суддів, виходячи з меж заявлених позивачем вимог, вважає, що позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.09 по 21.10.09 (дата звернення позивача до суду).

На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Передбачене ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність фінансування з державного бюджету України. Як правильно зазначено судом першої інстанції, в даному випадку відсутність механізму і грошових коштів на виплату надбавки до пенсії не позбавляє позивача, як особу, що має статус дитини війни, права на отримання такої надбавки. Норми діючого законодавства не обмежують таке право наявністю фінансування. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом першої інстанції невірно вирішено питання щодо позовних вимог за період 2009 року, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду відповідно до вимог ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України в цій частині. Використовуючи право, надане ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 01.01.09 по 21.10.09.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області - задовольнити частково.

Постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10.11.09 у справі №2-а-1848/2009/1104 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача в 2009 році перерахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», задовольнивши позов в цій частині частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за періоди з 01.01.09 по 21.10.09 з урахуванням проведених виплат за вказаний період.

В іншій частині постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10.11.09 у справі №2-а-1848/2009/1104 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя: І. Ю. Добродняк

суддя: А. О. Коршун

суддя: М. П. Кожан