Справа № 39302/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2010 р. справа № 2а-314/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Коршуна А.О.

розглянула в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області, ОСОБА_1

на постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04.11.09

у справі № 2-а-314/2009

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області, в якому просила визнати не законною бездіяльність відповідача, що призвела до порушення права позивача на 30 % підвищення пенсії з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.08 по теперішній час, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.08 до чинного часу з урахуванням підвищення її на 30 % від мінімальної пенсії за віком як дитині війни, зобовязавши сплатити недоплачену суму за строк з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.08 до чинного часу з урахуванням індексу інфляції щомісячних сум боргу за весь час прострочення. Зобовязати відповідача визначити конкретну суму заборгованості, яка утворилася внаслідок недоплати позивачу щомісячної надбавки до пенсії 30% згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та проіндексувати щомісячні суми боргу за весь час прострочення з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.2008 до чинного часу. Поновити строк позовної давності за даним позовом, як пропущений з поважної причини.

Постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04.11.09 (суддя Пінчук Н.В.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії за період з 25.08.08 по 31.12.08 та за період з 01.01.09 по 04.11.09 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірною. Зобовязано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму недоотриманої пенсії за віком за період з 03.09.08 по 31.12.08 та за період з 01.01.09 по 04.11.09, розрахованої відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період з серпня-грудня 2008 року та 01.01.09 по 04.11.09. В задоволені решти позовних вимог відмовлено, в тому числі з причини пропуску строку звернення до суду.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, задовольнивши позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що порушення прав позивача як дитини війни існує не з моменту прийняття рішень Конституційним Судом України, а з 01.01.06. Судом першої інстанції зроблений неправильний висновок про порушення строку звернення до суду, оскільки з огляду на ст.268 Цивільного кодексу України на вимоги позивача не розповсюджуються строки, встановлені ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, залишити позовну заяву без розгляду, закрити провадження у справі. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, а також приписи ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Порядок обчислення пенсій та/або підвищень до них є неврегульованим. З 01.01.08 підвищення до пенсії виплачується з урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.06, позивач набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01.01.06 дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як особі, що має статус «дитини війни», позивачу у 2006 та 2007 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 2008 року вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Під час вирішення спору суд першої інстанції, застосовуючи приписи ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України та відмовляючи в задоволенні позовних вимог відповідно до ст.100 КАС України внаслідок пропущення річного строку звернення до суду, виходив з того, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску вказаного строку.

Колегія суддів вважає, що твердження позивача про те, що він дізнався про порушення свого права з засобів масової інформації, правильно не прийнято судом першої інстанції в якості поважних причин пропуску законодавчо встановленого строку, оскільки, виходячи з доводів позивача, про факт порушення прав позивачу повинно було стати відомо після опублікування Рішень Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.07, № 10-рп/2008 від 22.05.08, але позивач звернувся до суду лише 03.09.09.

Враховуючи норми ст.ст.99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції станом на момент звернення позивача до суду, приймаючи до уваги, що позивачем, який звернувся до суду першої інстанції з позовом 03.09.09, не доведено наявність поважних причин пропуску строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, із матеріалів справи такі причини не вбачаються, відповідач в суді першої інстанції наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та в межах наданих йому повноважень дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду, у звязку з чим правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог, що стосуються періоду з 01.01.06 по 02.09.08.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ст.268 Цивільного кодексу України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана норма стосується строків, встановлених для захисту особою свого цивільного права або інтересу. Спір в межах даної справи є публічно-правовим в розумінні ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим положення Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються.

Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пенсія позивачу у відповідних розмірах щомісячно нараховувалась та виплачувалась відповідачем і у будь-якому випадку, коли позивач вважав, що при обчисленні, призначенні, перерахунку, здійсненні, одержання пенсійних виплат порушувались його права чи інтереси, позивач мав звернутися до адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, за захистом своїх прав та інтересів.

Стосовно правомірності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за періоди з 03.09.08 по 31.12.08, з 01.01.09 по 04.11.09 колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

На 2009 рік дія ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не обмежена Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.00, в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів, приймаючи до уваги межі заявлених позовних вимог, вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що в періоди з 03.09.08 по 31.12.08, з 01.01.09 по 04.11.09 позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Передбачене ч.3 ст.28 цього Закону застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання соціальної допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Також колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, яким встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. При нарахуванні позивачу щомісячної соціальної допомоги як дитині війни має застосовуватися саме Закон України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки Закони України мають вищу юридичну силу.

Таким чином, розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», передбачений ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відсутність механізму і грошових коштів на виплату надбавки до пенсії в даному випадку не позбавляє позивача, як особу, що має статус дитини війни, права на отримання такої надбавки. Закон України не обмежує таке право наявністю фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи повно та всебічно зясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, ухвалено правильне за суттю рішення.

Разом з тим колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, вирішуючи спір стосовно права позивача на отримання підвищення до пенсії як дитини війни, невірно вказав імя позивача ОСОБА_2, замість ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04.11.09 у справі № 2-а -314/2009 змінити в частині імені позивача, а саме: зазначити імя позивача ОСОБА_1.

В іншій частині постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04.11.09 у справі № 2-а -314/2009 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: А.О. Коршун