Справа № 802/4043/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Вінницького окружного адміністративного суду Богоноса М.Б.
26 лютого 2015 р. Справа № 802/4043/14-а
У справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії.
При розгляді справи у судовому засіданні 26.02.2014 року представник позивача звернулась до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, секретаріатом Конституційного Суду України здійснюється опрацювання подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України, положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади». При цьому у судовому засіданні представником позивач акцентовано увагу на тому, що нормативною підставою для звільнення позивача став п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» питання про відповідність Конституції України якої, буде вирішуватися Конституційним Судом України на підставі зазначеного подання.
У зв'язку із цим, стороною позивача висловлено прохання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини пятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».
Вирішуючи клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 802/4043/14-а суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення у зв'язку із тим, що розгляд Конституційним Судом України питання щодо відповідності Конституції України окремих норм Закону України «Про очищення влади» не перешкоджає розгляду справи по суті.
Частково не погоджуюсь із таким висновком суду. Вважаю, що результат вирішення питання про зупинення провадження у справі міг вплинути на рішення адміністративного суду по суті спору у цій адміністративній справі, а тому, керуючись ст. 25 КАС України, приходжу до висновку про необхідність викладення окремої думки із наступних мотивів.
Оскаржуваним у справі наказом позивача звільнено у звязку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України. Як нормативну підставу для звільнення зазначено також п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» (далі по тексту Закон № 1682-VII).
Безспірною є та обставина, що предметом вказаного конституційного подання стали, в тому числі норми Закону № 1682-VII які були підставою для звільнення позивача із посади. У звязку із цим, стороною позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі.
Слід зазначити, що клопотання позивача обґрунтоване із посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.
Згідно зазначеної норми Кодексу, суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.
Водночас вказаними у п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України іншими причинами для зупинення провадження у справі можуть бути такі обставини, які є істотними та неврахування яких може вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення.
Істотне значення вирішення Судом конституційної юрисдикції, в тому числі і питання про відкриття конституційного провадження за поданням 47 народних депутатів обумовлене наступним.
Так, із змісту позовної заяви видно, що однією із основних підстав позову ОСОБА_1 є викладені доводи відносно неконституційності окремих норм Закону № 1682-VII.
Слід звернути увагу, що в силу ст. 159 КАС України, на суд покладено обовязок прийняти рішення, яке б відповідало критерію обґрунтованості.
Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Тому, в контексті наведеного, обґрунтованим вважається судове рішення, у мотивувальній частині якого надано відповідь на усі істотні доводи сторін спору.
Проте, окружний адміністративний суд при розгляді справи не в змозі ані підтвердити ані спростувати аргументи позивача про неконституційність окремих норм Закону України «Про очищення влади», оскільки суд загальної юрисдикції не може, застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними норми Закону, так як це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).
Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Конституційний суд України», конституційний Суд України - єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні.
Прийняття рішень про визнання неконституційними норм Закону № 1682-VII відноситься до виключної компетенції Конституційного Суду України.
Таким чином, окружний адміністративний суд при розгляді даної справи водночас являється і носієм обовязку надати аргументовану відповідь на доводи сторін спору, а з іншої сторони позбавлений правового механізму самостійно зробити висновок щодо відповідності тієї чи іншої норми Закону № 1682-VII вимогам Основного Закону.
Тому, з метою вжиття усіх можливих процесуальних заходів для отримання відповіді на питання щодо відповідності окремих норм Закону № 1682-VII (конституційність яких поставлено під сумнів позивачем) нормам Конституції України вважаю, що провадження у справі підлягало зупиненню.
У випадку відмови у відкритті конституційного провадження за конституційним поданням 47 народних депутатів, можна констатувати, що судом вжито усіх заходів для перевірки доводів позивача щодо неконституційності застосованих як підстава його звільнення норм Закону № 1682-VII.
Крім того, про істотне значення для розгляду даної справи результатів розгляду зазначеного вище конституційного подання 47 народних депутатів, свідчить і наступне.
Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно ч. 2 ст. 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР, Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.
Так, закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення (частина друга статті 152 Конституції України).
У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними (ч. 3 ст. 61 вказаного Закону).
Статтею 69 Закону № 422/96-ВР, передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.
Водночас, згідно ч. 2-3 ст. 70 Закону № 422/96-ВР, у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.
Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним окремих норм Закону України «Про очищення влади» такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як зазначалося, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.
При цьому необхідно звернути увагу і на те, що визнання неконституційними великої кількості норм Закону України «Про очищення влади», відповідність конституції яких поставлено під сумнів у поданні, може призвести до порушення логіки і структури Закону, зумовить появу прогалин у ньому. У звязку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого Рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону № 1682-VII, або прийняття нових Законів з метою правового регулювання спірних правовідносин.
Так, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Проте, Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Виходячи із зазначеного, за результатами розгляду конституційного подання щодо Закону України «Про очищення влади» правове регулювання суспільних відносин повязаних із проведенням очищення влади (люстрації) в залежності від рішення Конституційного Суду може змінитися, в тому числі у спосіб прийняття інших Законів із наданням таким зворотної дії в часі.
Водночас, щодо моменту до якого провадження у справі підлягало б зупиненню, слід зазначити про передчасність клопотання позивача про зупинення провадження у справі «до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання» із таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про Конституційний Суд України», відкриття провадження у справі у Конституційному Суді України за конституційним поданням чи конституційним зверненням ухвалюється Колегією суддів Конституційного Суду України або Конституційним Судом України на його засіданні.
Відповідно до п. 1 § 21 Глави 5 Розділу ІІ Регламенту Конституційного Суду України, який затверджено Рішенням Конституційного Суду України від 5 березня 1997 року, за результатами розгляду конституційних подань, конституційних звернень на засіданні колегії суддів виноситься процесуальна ухвала про відкриття конституційного провадження у справі або про відмову у його відкритті.
В силу ч. 1 ст. 51 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України на своїх пленарних засіданнях розглядає справи, провадження в яких відкрито за конституційними поданнями та конституційними зверненнями, а також інші питання, віднесені до розгляду Конституційним Судом України на його пленарних засіданнях цим Законом.
На пленарних засіданнях Конституційним Судом України приймаються рішення у справах, передбачених пунктом 1 статті 13, та даються висновки у справах, передбачених пунктами 2-6 статті 13 цього Закону.
Із наведених вище норм Закону України «Про Конституційний Суд України» видно, що формами діяльності Конституційного Суду України є:
засідання колегій суддів Конституційного Суду України на яких вирішуються, в тому числі, питання про відкриття конституційного провадження;
пленарні засідання Конституційного Суду України, на відбувається, в тому числі, розгляд справ, провадження в яких відкрито за конституційними поданнями чи конституційними зверненнями.
Із прохальної частини клопотання про зупинення провадження у справі видно, що позивачем висловлено прохання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання.
Проте, необхідно звернути увагу, що розгляд Конституційним Судом України конституційного подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини пятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» на даний момент не розпочато.
Слід зазначити, що станом на 26.02.2015 року колегія суддів Конституційного Суду України вирішується лише процедурне питання про відкриття конституційного провадження у справі за вказаним конституційним поданням. Отже, клопотання позивача про зупинення провадження до завершення розгляду Конституційним Судом України подання 47 народних депутатів є передчасним, оскільки розгляд такого є наступною стадією конституційного провадження та на момент вирішення клопотання такий розгляд ще не розпочато.
Тому, клопотання позивача про зупинення провадження у справі могло б бути задоволено частково, а провадження у справі - зупинено до вирішення колегією суддів Конституційного Суду України питання про відкриття конституційного провадження.
Крім того, у випадку відкриття конституційного провадження, розгляд справи Конституційним Судом України може розцінюватись як обовязкова, передбачена п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України, підстава для зупинення провадження у справі.
Суддя Богоніс Михайло Богданович