Справа № 32087/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2010 р. Справа № 2а-4163/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

суддів Юхименка О.В. Мірошниченка М.В. ,

при секретарі Красоті А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Українсько-Турецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізміт» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Українсько-Турецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізміт»до Запорізької митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення,

у с т а н о в и л а:

20 липня 2009 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він не погоджується з висновками акту перевірки, проведеної відповідачем (акт № 4/9/112000000/НОМЕР_1 від 22.04.2009 р.), за яким ним порушені вимоги Закону України «Про режим іноземного інвестування». Так, на думку відповідача, у позивача відсутнє майно, що було ввезено на митну територію України як внесок іноземного інвестора до статутного фонду позивача, а саме: верстат для зварювання борнів акумуляторних батарей ZSBUILDER, який працює на газу, виробництва фірми еsаr», увезений на митну територію України за вантажною митною декларацією від 23.04.2007 р. № 112000002/7/003702; верстат для різки та зачищення пластин акумуляторних ZSPASTER, виробництва фірми еsаr», увезений на митну територію України за вантажною митною декларацією від 16.02.2007 р. № 112000003/7/001238. Відповідачем за результатами перевірки було додатково нараховане зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 3 345,65 грн. відповідно до податкового повідомлення № 8 від 14.05.2009 р. Водночас митне оформлення внеску до статутного фонду було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а розбіжність у найменуванні наявних на підприємстві верстатів та тих, що оформлялися відповідно до вантажних митних декларацій, сталася внаслідок технічної помилки при митному оформлені та самовільним відступленням постачальника обладнання від умов контакту, які не можуть призвести до нарахування податкових зобов'язань за їх суттю, оскільки підставою для нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість є лише порушення норм Закону України «Про податок на додану вартість», а не описки та помилки у первинних документах, чого у спірному випадку не відбулося. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення форми «Р»№ 8 від 14.05.2009 р. (а.с.а.с. 3 7).

17 серпня 2009 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у задоволенні позову. Постанова вмотивована тим, що, оскільки майно, яке було ввезено на територію України як внесок до статутного фонду, відсутнє, то ввізне мито та податок на додану вартість підлягають сплати на загальних підставах з відповідним нарахуванням штрафних санкцій, передбачених підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (а.с.а.с. 124 126).

08 вересня 2009 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що рішення судом першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального права, а обставини, які суд вважав доведеними, насправді не підтверджено відповідними доказами. Так, митне оформлення внеску до статутного фонду насправді було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а розбіжність у найменуванні наявних на підприємстві верстатів та тих, що оформлялися відповідно до вантажних митних декларацій, сталася внаслідок технічної помилки при митному оформлені та самовільним відступленням постачальника обладнання від умов контакту, які не можуть призвести до нарахування податкових зобов'язань за їх суттю, оскільки підставою для нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість є лише порушення норм Закону України «Про податок на додану вартість», а не описки та помилки у первинних документах, чого у спірному випадку не відбулося. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов (а.с.а.с. 132 135).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення; до початку судового засідання не надав документи, які підтверджують поважність причин неявки, та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що у період з 13.04.2009 р. по 22.04.2009 р. відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства з питань митної справи на Українсько-Турецькому ТОВ «Ізміт» за період його діяльності з 13.04.2006 р. по 31.12.2008 р. За результатами перевірки складений акт від 22.04.2009 р. (а.с.а.с. 8 23).

У ході перевірки відповідачем було виявлено, що за період з 13.04.2006 р. по 31.12.2008 р. позивач здійснював ввезення на митну територію України майна як внеску іноземного інвестора до статутного фонду підприємства з іноземними інвестиціями на підставі статуту підприємства за вантажними митними деклараціями.

Приймання позивачем вказаного майна здійснювалося на підставі актів приймання-передачі основних засобів.

Як підтвердження факту державної реєстрації іноземних інвестицій у справах позивача є в наявності примірники інформаційних повідомлень з відмітками державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя (за місцем здійснення інвестиції про її фактичне внесення), Запорізької обласної державної адміністрації та відповідно присвоєним інформаційним повідомленням про внесення іноземної інвестиції реєстраційних номерів.

Збільшення статутного фонду відбувалось на підставі протоколів загальних зборів учасників Українсько-Турецького ТОВ «Ізміт», де ухвалювалися рішення про збільшення статутного фонду підприємства шляхом внесення учасниками додаткових вкладів, а саме, промислового обладнання та грошових внесків.

У позивача оприбуткування основних засобів, ввезених в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду здійснено на підставі вантажних митних декларацій, оформлених у режимі «імпорт».

Введення основних засобів в експлуатацію здійснювалося на підставі актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

Факту перерахування коштів інвестору за інвестиційне майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду, не встановлено.

За результатами перевірки були встановлені факти відсутності у позивача майна, що було ввезено на митну територію України як внесок іноземного інвестора до статутного фонду УТ ТОВ «Ізміт», а саме: верстат для зварювання борнів акумуляторних батарей ZSBUILDER, який працює на газу, виробництва фірми еsаr», увезений на митну територію України за вантажною митною декларацією від 23.04.2007 р. № 112000002/7/003702; верстат для різки та зачищення пластин акумуляторних ZSPASTER, виробництва фірми еsаr», увезений на митну територію України за вантажною митною декларацією від 16.02.2007 р. № 112000003/7/001238. Таким чином, було порушено вимоги абзацу 5 статті 18 Закону України від 19.03.1996 р. № 93/96-ВР «Про режим іноземного інвестування», тому на підставі підпункту «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» сума податкового зобовязання збільшена і становить 18 249,00 грн. й підлягає перерахуванню до Державного бюджету України, з яких:

- увізне мито 15 207,50 грн., що обчислюється виходячи з митної вартості майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день встановлення факту відсутності майна (нарахування податкового зобовязання здійснене на підставі статей 3, 4 Закону України від 05.02.1992 р. № 2097-ХІІ «Про Єдиний митний тариф»);

- податок на додану вартість 3 041,50 грн. (нарахування податкового зобовязання здійснене на підставі пункту 4.3 статті 4 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»).

На підставі акту перевірки від 22.04.2009 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення форми «Р»№ 8 від 14.05.2009 р., яким позивачеві визначено податкове зобовязання за податком на додану вартість у сумі 3 345,65 грн., у тому числі: основний платіж 3 041,50 грн., штраф 304,15 грн. (а.с. 30).

Приведені вище спірні правовідносини врегульовано Законом України від 19.03.1996 р.

№ 93/96-ВР «Про режим іноземного інвестування»,

В силу статті 18 Закону № 93/96-ВР майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом.

При цьому митні органи здійснюють пропуск такого майна на територію України на підставі виданого підприємством простого векселя на суму мита з відстроченням платежу не більш як на 30 календарних днів з дня оформлення ввізної вантажної митної декларації.

Вексель погашається і ввізне мито не справляється, якщо у період, на який дається відстрочення платежу, зазначене майно зараховане на баланс підприємства і податковою інспекцією за місцезнаходженням підприємства зроблена відмітка про це на примірнику векселя.

Порядок видачі, обліку і погашення векселів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що під час проведення перевірки не було встановлено, що позивачем було відчужено ввезено майно іншій особі менше, ніж за три роки з часу зарахування іноземної інвестиції. Таким чином, позивач не порушив правил цільового використання майна, ввезеного у формі іноземної інвестиції, отже і не втратив пільговий режим оподаткування.

Ураховуючи викладене, позивач не може вважатися таким, що порушив приписи статті 18 Закону № 93/96-ВР, тому застосування до нього штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-ІІІ є неправомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем у встановленому законом порядку не було доведено правомірності визначення позивачеві податкового зобовязання в сумі 3 345,65 грн. за податковим повідомленням форми «Р»№ 8 від 14.05.2009 р. Водночас позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції надав достатньо доказів та довів обґрунтованість заявлених позовних вимог.

У відповідності зі статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З аналізу встановлених фактів колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не було дотримано засади обґрунтованості через невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, тому воно має бути скасовано з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 3 статті 198, пунктом 3 статті 202, статтями 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Українсько-Турецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізміт» задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2009 року скасувати.

Позов Українсько-Турецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізміт» до Запорізької митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення форми «Р»Запорізької митниці № 8 від 14 травня 2009 року про визначення Українсько-Турецькому Товариству з обмеженою відповідальністю «Ізміт» податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 3 345,65 грн., у тому числі: основний платіж 3 041,50 грн., штраф 304,15 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя О.В. Юхименко

Суддя М.В. Мірошниченко