Справа № 22-а-8776/11
Суддя: Приходько К. П.
Дата ухвалення: 2011-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
11 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого: судді Приходька К.П.,
суддів: Верланова С. М., Таргоній Д. О.,
розглянувши в поряду письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі ІШ'вської області на постанову Тарагцанського районного суду Київської області від 10 березня року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання провести перерахунок та виплату пенсії та доплати, -
у лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про перерахунок доплати до пенсії, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку у відповідача як непрацюючий пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Крім того, відповідно до ст. 51 вказаного Закону має право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю, а саме 15 % мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідачем такий розмір пенсії та доплати до неї здійснюється у значно меншому розмірі, просила зобов»язаги відповідача з 01.01.2008 року по даний час провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю та доплати як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення .
Постановою Таращанського районного суду Київської області від 10 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФУ в Таращанському районі щодо обчислення, призначення та виплати додаткової пенсії та доплати до пенсії позивачці згідно ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов»язано відповідача провести позивачці перерахунок доплати до пенсії та стягнути заборгованість по виплатам, починаючи з 2009 року по 31.12.2009 року, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до ст. 51 вказаного Закону з розрахунку 15 % від мінімальної пенсії за віком. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі УПФУ у Таращанському районі просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судо норм матеріального та процесуального права .
Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
По справі встановлено, що позивачка зареєстрована та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачка перебуває на обліку в УПФУ м. Тараща як непрацюючий пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії відповідно до ст. 51 вказаного Закону з розрахунку 15 % від мінімальної пенсії за віком.
Однак відповідачем така доплата до пенсії здійснювалась позивачці у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні іплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5, 20 грн.
Щомісячна додаткова пенсія нараховувалась відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмір пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» в розмірі 19,91 грн.
ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримує доплату до пенсії та додаткову пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю значно нижчі, ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов До висновку про порушення відповідачем норм ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).
При прийнятті оскаржуваної постанови, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, щопостанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідокЧорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальнийзахист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2007 рік було призупинено в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року за № 6 -2007 визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2007 рік", зокрема п. 30 ст. 71 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.
Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента УкраїВерховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, Іормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів І'.Двтономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції І міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці (на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні пряна і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг виставлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п. 19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Крім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік Іівовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей шн не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, Передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус эмадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином інювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус ї соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку додаткової пенсії та доплати до неї, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягаютьсаме положення вказаного закону, а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмір пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Щржавного бюджету».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області залишити без задоволення, постанову Таращанського районного суду Київської області 10 березня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.