Справа № 25175/09
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2010-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2010 р. справа № 2а-208/09/1111

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Дадим Ю.М. Семененка Я.В.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2009 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради про перерахунок одноразової компенсації за шкоду здоровю та щорічної допомоги на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради про перерахунок одноразової компенсації за шкоду здоровю та щорічної допомоги на оздоровлення, де просив визнати незаконними дії відповідача щодо належного нарахування, своєчасної виплати та відмови ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої суми, щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1997 р. по 2005 р. та за 2007 р. і не отриманої одноразової компенсації та стягти з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 29 903 грн та одноразову компенсацію в сумі 1800 грн і судові витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн(а.с.1-6).

Відповідач позов не визнав, прохаючи суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.47-49).

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2009 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради про стягнення одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення задоволено частково, стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради на користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2005 роки та 2007 рік у сумі 6458 грн 20 коп, а в іншій частині позовних вимог відмовлено(а.с.67,68-69).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову та в позові відмовити. (а.с.78-81).

В судове засідання в апеляційній інстанції сторони не зявилися, про день слухання справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалідом 2 групи, захворювання повязане з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням та довідкою МСЕК(а.с.11,12,13).

Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, були внесені зміни до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , після чого частина перша статті 48 викладена в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат;».

Законом України від 20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік»дію абзацу сьомого частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV).

Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. зупинено на 2007 рік дію абзацу другого частини першої статті 48 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V)

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", після чого зупинення дії абзацу другого частини першої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним, в звязку з чим діє частина перша статті 48 у редакції Закону України від 06.06.96 р.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення, передбачені статтею 48 вказаного закону виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. такі зміни були визнані неконституційними.

Отже, на момент встановлення інвалідності ОСОБА_1, станом на 14.07.1997 р. діяла первісна редакція статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, встановлено, що ОСОБА_1 на обліку у відповідача з моменту встановлення групи інвалідності не знаходився, група інвалідності встановлена в 1997 році, в зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач не порушив права позивача щодо виплати одноразової компенсації і дії відповідача немає необхідності визнавати неправомірними в цій частині позовних вимог.

Крім того, позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради з проханням виплатити допомогу в повному обсязі. Письмовою відповіддю від 10.10.2008 р. відповідач повідомив, що розрахунки виплат щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2002 р. по 2007 р. проводилися відповідно діючого законодавства на підставі Постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чоорнобильської катастрофи»та № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 2 Закону України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік", яким з 1 січня 2002 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 140 гривень на місяць, а з 1 липня 2002 року - 165 гривень на місяць, до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, Кабінету Міністрів України доручалось здійснювати застосування цих норм виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на 2002 рік.

Не дивлячись на те, що Верховною Радою України змін до статті 48 Закону України № 796-XII, в якій для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, не внесено, Кабінетом Міністрів України ніякого врахування реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на 2002 рік здійснено не було, оскільки розмір виплат на оздоровлення встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 1996 року, змінений не був.

Абзацом 2 статті 2 Закону України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік", яким встановлено з 1 січня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати 185 гривень на місяць, а з 1 грудня 2003 року - 237 гривень на місяць, Кабінет Міністрів України був уповноважений до 1 березня 2003 року внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції про поетапне наближення розміру мінімальної заробітної плати до прожиткового мінімуму та про внесення змін до законів України, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата.

ОСОБА_2 набрав чинності з 1 січня 2003 року. Разом із тим, лише Законами України № 3235-IV від 20 грудня 2005 року та№ 489-V від 19 грудня 2006 року дію абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено відповідно на 2006 та 2007 роки у частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом - інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати.

Слід зауважити, що статтею 72-16 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2003 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 грудня 2003 року встановлено 205 гривень на місяць.

Такий розмір мінімальної заробітної плати був чинним до 31 серпня 2004 року. Мінімальна заробітна плата у розмірі 237 гривень з 1 вересня 2004 року була встановлена статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", яку доповнено частиною п'ятою згідно із Законом №1801-IV від 17 червня 2004 р.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила ОСОБА_2 України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (ОСОБА_2 № 231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою України дія статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом 2001-2004 років не призупинялась.

Законами України Про державний бюджет України на 2005 рік , та Про державний бюджет України на 2006 рік визначені розміри виплати разової допомоги для громадян цієї категорії, які позивачем отримані. ОСОБА_3 закони не визнані у встановленому порядку неконституційними, а тому підстави для незастосування їх відсутні. Законом України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" дія положень статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2005 рік не зупинялася.

Таким чином у 2005 році - виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2005 рік".

Пунктом 37 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2006 рік.

Таким чином у 2006 році щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2007 рік.Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-р/2007 положення пункту 30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином у 2007 році до набрання чинності рішенням Конституційного Суду України щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а з 09 липня 2007 року - виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Отже, розмір сплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у лютому 2007 роках відповідав вимогам законодавства, чинного на день здійснення таких виплат, оскільки щорічна допомога на оздоровлення ОСОБА_1 за 2007 рік була перерахована відповідачем в лютому 2007 року (до рішення Конституційного суду України), розмір сплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2007 році відповідав вимогам законодавства.

Крім того, відповідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на той факт, що позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за період з 1997 по 2006 роки, оскільки позивач не обґрунтував поважність причин пропуску вказаного строку, а про порушення своїх прав та законних інтересів щодо грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період позивач знав щороку при отриманні грошової допомоги та в суд з позовом звернувся лише 13.01.2009 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки в суді першої інстанції відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення відносно стягнення з Управління праці і соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у м. Кіровограді ради недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення на користь ОСОБА_1 за 2002 2005.

При таких обставинах колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та задовольнити апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради, а постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, де відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 198, 202,205 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2009 р. в частині задоволених позовних вимог скасувати на прийняти нову постанову, де відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяця з дня складання в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Божко

Судді Я.В. Семененко

ОСОБА_3