Справа № 25648/09
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2010-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2010 р. справа № 2а-349/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Католікяна М.О. Туркіної Л.П.

при секретарі судового засідання: Коршунові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2009 року у справі № 2а-349/09

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області

третя особа: Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Заявлено позов про визнання протиправною відмову відповідача щодо проведення виплат державної соціальної допомоги та зобовязання останнього здійснити нарахування та виплату позивачеві недоплаченої щомісячної соціальної допомоги за липень-грудень 2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має статус дитини війни, якій за ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»повинна виплачуватись пенсія, або щомісячне грошове утримання з підвищенням на 30% розміру мінімально пенсії за віком, але всупереч вказаним нормам відповідач не нарахував та не виплатив позивачу вищезазначену надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції позивачеві у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зобовязати Управління Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до чинного часу. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права. Апелянт стверджує, що відмова відповідача та посилання на відсутність бюджетного фінансування у здійсненні перерахунку та виплаті позивачеві соціальної державної допомоги є протиправною та суперечить Конституції та законам України.

Перевіривши судове рішення з урахуванням апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково. Фактичні обставини справи сторонами не оспорюються. Позивач відноситься до соціальної категорії «дитина війни», перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду та має право на пільги, встановлені законодавством України. Згідно ст.6 Закону №2195-ІV (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачу у вищезазначеному періоді визначена допомога в повному обсязі не виплачувалась.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вирішення питання про поновлення строку звернення позивача до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач - особа похилого віку страждає на ряд захворювань, має незначний прожитковий мінімум, що перешкоджає здійснювати передплату періодичних виданнь та позбавляло можливості позивача(ку) прослідкувати за прийняттям законів та нормативних актів. З урахуванням зазначеного, причину пропуску строку слід визнати поважною, передбачений ст.99 КАС України строк слід поновити.

Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" зупинено на 2007 рік.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-р/2007 положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, з 09 липня 2007 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вираховувався виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, тобто у 2007 році - частиною 3 статті 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Зазначеною нормою із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 15 березня 2007 року, встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп., 415 грн. 11 коп.

Отже, право на підвищення пенсії, що передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2007 році у позивача виникло з 09 липня 2007 року, тобто з дня визнання неконституційними положень законів України про державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на відповідний рік.

Крім того, слід зазначити, що надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу (який має статус дитини війни), що передбачена ст.6 Закону України Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Щодо застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід зазначити наступне. Стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку вищезазначених доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції. Судом допущено невірна оцінка обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи (п.3 ч.1 ст.202 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, судове рішення слід скасувати та винести нове, яким позов задовольнити; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії та зобовязати останнього здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Щодо вимог за 2008 рік, про які заявлено в апеляційній скарзі, слід зазначити, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають право позивача смінювати (збільшувати) позовні вимоги в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2009 року у справі № 2а-349/09 задоволено частково.

Постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2009 року у справі № 2а-349/09 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: М.О. Католікян

Суддя: Л.П. Туркіна