Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/800/60637/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року

у справі № 2а-3473/12/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Термінал»

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Термінал» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 09 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року, позов задовольнив у частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 липня 2012 року № та №. В іншій частині позовних вимог відмовив та стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 2146,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач надіслав до суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, у відповідності до яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення попередніх інстанцій без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Контролюючим органом проведено невиїзну позапланову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Палладіум» та з контрагентами-покупцями за квітень 2011 року, за результатами якої складено акт від 30 березня 2012 року № 310/22-6/31294401.

У ході проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог статей 203, 215, 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України, у частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, по правочинам здійсненим постачальником ТОВ «ТД «Палладіум»; пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1 пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму податкового кредиту за лютий-квітень 2011 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті в Державний бюджет України у квітні 2011 року на 134 100, 54 грн.; пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1, пункту 135.2 статті 135, пункту 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на прибуток у розмірі 154 215,62 грн.

На підставі акту перевірки від 30 березня 2012 року № 310/22-6/31294401 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 квітня 2012 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 231 323,43 грн., з яких за основним платежем - 154 215,62 грн., за штрафними санкціями - 77 107,81 грн.;

- №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 201 150,81 грн., з яких за основним платежем - 134 100,54 грн., за штрафними санкціями - 670 50,27 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення -рішення скасовані у частині застосування штрафних санкцій та прийняті податкові повідомлення-рішення від 07 липня 2012 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 154 215,62 грн. за основним платежем;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 134 101,54 грн., у тому числі за основним платежем - 134 100,54 грн., за штрафними санкціями - 01,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у частині скасування податкових повідомлень - рішень від 07 липня 2012 року № та №000512220, суди попередніх інстанцій виходили з того, що податковим органом не доведено фіктивність чи безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД «Палладіум», водночас встановлено, що під час формування податкового кредиту та валових витрат, з боку позивача, повністю дотримано вимоги податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору від 04 березня 2012 року №04/03-1 позивач придбав у квітні 2011 року у ТОВ «ТД «Палладіум» дизельне пальне загальною вартістю 804 609,00 грн., з яких ПДВ - 134 101,50 грн.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових та податкових накладних, товарно-транспортними накладними та актами приймання-передачі нафтопродуктів з додатками про результати виміру в резервуарі після зливу з автоцистерни, що свідчить про належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій з поставки нафтопродуктів.

Судами попередніх інстанцій встановлено подальшу реалізацію споживачам придбаного позивачем товару, про що свідчать видаткові та податкові накладні, довіреності на отримання нафтопродуктів.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, виходячи з положень Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував валові витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаного контрагента та у зв'язку з оплатою цьому підприємству вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту спірного періоду за результатом виконання господарських взаємовідносин з ТОВ «ТД «Палладіум».

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що включення позивачем до податкового кредиту квітня 2011 року суми податку на додану вартість, сплаченої у ціні придбаного товару на підставі податкових накладних, оформлених у відповідності до вимог законодавства та виданих контрагентом, належним чином зареєстрованим платником податку на додану вартість, свідчить про правомірність формування податкового кредиту спірного періоду.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям із зазначеним контрагентом.

Доводи податкового органу про те, що неможливість проведення перевірки господарської діяльності контрагента позивача, свідчить про відсутність у нього права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат не заслуговують на увагу з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Окрім того, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД «Палладіум».

Укладений договір не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, інших відомостей, які б свідчили, зокрема, про необґрунтоване завищення позивачем суми витрат та податкового кредиту, відповідачем до суду не надано, а судами попередніх інстанцій таких обставин не встановлено.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 07 липня 2012 року № та №.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року у справі № 2а-3473/12/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.