Справа № 804/20652/14
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О., при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпластекологія» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позову позивач зазначив, що зазначене винесене податкове повідомлення-рішення є неправомірними, необгрунтованим та такими, що суперечать законодавству України та підлягає скасуванню, в зв'язку з неправильним застосуванням норм права та невідповідності законодавству України.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Письмових заперечень на позов до суду не надав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступні обставини.
Відповідно до положень статті 20 ПК України, а саме п.п.20.1.4 п.20.1 передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
ОСОБА_4 перевірки встановлено порушення: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, завищено податковий кредит по операціях з придбання послуг від ТОВ «КБГ ФУДС Трейдінг», ПФ «Каскад ТСВ» що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2014 року у розмірі 126703,50 грн.
Не погодившись з висновками ОСОБА_4 перевірки, позивач надав 20.11.2014 р. до контролюючого органу заперечення до акту № 3093/04-61-22- 2/34410050 від 14.11.2014 р., проте відповідно до відповіді Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на заперечення позивача, висновок ОСОБА_4 перевірки залишено без змін.
Не погодившись з винесеним податковим повідомленням рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним взаємовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
27 лютого 2014 року між Приватною Фірмою «Каскад» (Постачальник) та позивачем (Покупець) було укладено договір поставки № 270214. Відповідно до Договору, ПФ «Каскад» зобовязується передати у власність позивачу товар, відповідно до специфікацій, а позивач зобовязується прийняти цей товар та оплатити його на умовах визначених договором.
Відповідно до акта перевірки, для проведення перевірки відображення в обліку та звітності операцій по господарським відносинах з Приватною Фірмою «Каскад» було надано підтверджуючі документи, а саме, первинні документи: договори, податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 та інші.
28 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КГБ ФУДС Трейдінг» (Постачальник) та позивачем (Покупець) було укладено договір поставки № 280214, відповідно до Договору ТОВ «КГБ ФУДС Трейдінг» зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити товар, а позивач (Покупець) зобовязується в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти і оплатити такий товар.
Відповідно до акта перевірки, для проведення перевірки відображення в обліку та звітності операцій по господарським відносинах з ТОВ «КГБ ФУДС Трейдінг» було надано підтверджуючі документи, а саме, первинні документи: договір, податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631, та інші.
Відповідно до вимог ст. 526 та сг. 545 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У перевіряємому періоді на виконання умов домовленості між позивачем та ТОВ «Акцент- Трейд», останнім виписано податкові накладні, які додані до адміністративного позову.
Таким чином, здійснення господарських операцій підтверджено відповідними первинними документами, що відповідає приписам Закону України від 16.07.99 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до п. 6.2 Порядку заповнення податкової накладної № 166, податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому, як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість. В абзаці 1 пункту 5 Порядку 166 зазначається, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку на додану вартість.
Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарі в/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, оплата послуг відповідно до умов договору або дата отримання платником податку послуг, що підтверджено податковою накладною, є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм Податкового кодексу України, до податкового кредиту підлягає включенню частина податку, сплачена (нарахована) платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам з метою подальшого використання у господарської діяльності, а відтак отримання товару, що підтверджено податковою накладною, є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.
З аналізу вищенаведених норм права та зі змісту наявних первинних документів суд доходить висновку, що всі первинні документи надані відповідачу, що податковим органом не заперечувалося, відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не викликають сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують фактичне здійснення господарської операції між сторонами за умовами договору.
Вищенаведене свідчить про те, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суму, яка підтверджена податковими накладними.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначає, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України є лише підставою для визнання правочинів недійсними. При чому, відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, правочин дійсність якого заперечується, або стороною, або іншою заінтересованою особою може бути визнаний недійсним тільки судом.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, відповідач позбавлений права самостійно визнавати договори недійсними з підстав недотримання під час їх укладення вимог, що встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Крім того, в обгрунтування своїх висновків відповідач в ОСОБА_4 перевірки посилається на акт перевірки ПФ «Каскад ТСВ», матеріали, якими не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами за січень-лютий 2014 року.
Оскільки висновки викладені в ОСОБА_4 перевірки позивача зроблені лише з акту перевірки зазначеного контрагента, без урахуванням первинної документації, суд доходить висновку про порушення відповідачем вимоги п.6 Порядку N 984, в частині неврахування останнім інформації, викладеної в первинних документах.
Крім того, висновками акту перевірки не встановлено дефекту будь-якого первинного документу або обставин, які б свідчили про нереальність укладених позивачем з його контрагентами угод.
Відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність носить індивідуальний характер, тобто особа не може відповідати за прочини свої контрагентів. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обовязки іншого платника податків.
З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Вищий адміністративний суд України в своєму Інформаційному листі від 20.07.2010 р. № 1112/11/13-10 також зазначає: «У разі якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних».
Відповідно до вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.
Відповідачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та його контрагентами, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття прав та обов'язків.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 71, 86, 94, 158163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпластекологія» задовольнити.
Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпластекологія» здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету в сумі 380,13 грн. (триста вісімдесят гривень тринадцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 24.02.2015 р.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 24.02.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6