Справа № 22-а-10164/11
Суддя: Приходько К. П.
Дата ухвалення: 2011-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
24 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого: судді Приходька К. П.,
суддів: Верланова С. М, ОСОБА_1.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області на постанову Макарівського районного суду Київської області від 19 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області про визнання відмови протиправною та абовязання вчинити певні дії, -
у червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищеназваним позовом, який обгрунтовував тим, що він є дитиною війни, а тому згідно із ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» йому щомісячно, починаючи з 01.01.2006 року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Проте, на протязі 2006-2008 років йому вказана соціальна допомога не виплачувалась, тому просив забовязати Управління Пенсійного фонду в Макарівському районі Київській області нарахувати на його користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 4471 грн. 20 коп.
Постновою Макарівського районного суду Київської області від 19 вересня 2009 року позов задоволено частково. Визнано відмову управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області щодо виплати ОСОБА_2 щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_2 щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 12.06.2008 р. по 31.12.2008 р. з врахуванням виплачених сум вказаної допомоги у відповідності до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
У апеляційній скарзі представник управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові, посилаючись на необгрунтованість та незаконність постанови,правильне застосування судом норм матеріального права.
На підтвердження своїх вимог апелянт посилається на відсутність правового механізму проведення виплат державної соціальної допомоги «Дітям війни» передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також наполягає на застосуванні строку позовної давності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.
Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.
Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Макарівському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.
Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.
Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.
Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі Київської області відхилити, постанову Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2009 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.