Справа № 810/7066/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7066/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни, Державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи - Головне управління юстиції у Київській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Відділу архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації у Київській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни (далі - Відповідач-1, Приватний нотаріус), Державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича (далі - Відповідач-2, Державний реєстратор), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Відповідач-3, Держархбудінспекція України), Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області (далі - Відповідач-4, Ксаверівська сільрада), треті особи - Головне управління юстиції у Київській області (далі - Третя особа-1, ГУЮ у Київській області), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (далі - Третя особа-2 ІДАБК у Київській області), Відділу архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації у Київській області (далі - Третя особа-3, Відділ архітектури), ОСОБА_5 (далі - Третя особа-4, ОСОБА_5), ОСОБА_6 (далі - Третя особа-5, ОСОБА_6), ОСОБА_7 (далі - Третя особа-6, ОСОБА_7), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса від 28.02.2014 року про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14 .

- зобов'язання Відповідача-1 внести до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14 на підставі рішення суду;

- визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6 (індексний номер : 13279151 від 23.05.2014);

- визнання протиправним та скасування свідоцтва від 23.05.2014 року, виданого ОСОБА_6 Державним реєстратором;

- зобов'язання Відповідача-2 внести до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду;

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса від 04.07.2014 року про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14;

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса від 04.07.2014 року про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_9 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання Відповідача-1 внести до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0.2500 га. в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14 на підставі рішення суду;

- зобов'язання Приватного нотаріуса внести до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_9 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду;

- визнання протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про реєстрацію повідомлення ОСОБА_6 про зміну в повідомленні про початок будівельних робіт, зареєстроване 29.04.2014 року за № ІУ95 та скасування реєстрації зазначеного повідомлення.

- визнання протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про реєстрацію декларації ОСОБА_6 про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстроване 03.04.2014 року за №410 та скасування її реєстрації;

- визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області щодо видачі довідки про відсутність зареєстрованих та проживаючих осіб у будинку АДРЕСА_1 та скасування довідки Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області за №191 від 04.07.2014 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 - скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року закрито провадження у справі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з матеріалів справи вбачається оскарження Позивачем реєстраційних дій та рішень відповідачів виключно як підстави для виникнення цивільного правочину на відчуження належного ОСОБА_2 майна та набуття речових прав на нерухоме майно третіми особами, дані правовідносини не містять ознак публічно-правових.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду у новому складі суду. При цьому наголошував на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, вказуючи, що останнім було помилково віднесено спірні правовідносини до приватноправових.

У судовому засіданні представник Позивач та його представник наполягали на задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених в останній.

Третя особа-4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала повністю, наголошуючи на її необґрунтованості.

Відповідачі та треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з наступного.

При винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність ознак публічно-правового спору у вказаній справі, прийшов до висновку, що предметом даної справи є спір про право, оскільки Позивачем не оскаржуються дії та рішення відповідачів з приводу виконання ними публічної функції реєстрації, а відтак спірні правовідносини не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду.

З таким висновком Київського окружного адміністративного суду не можна повністю погодитися з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому приписи ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплюють, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначено в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому зі змісті абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму ВАС України випливає, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження а адміністративному порядку будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватноправового.

З метою усунення процесуальної невизначеності Вищим адміністративним судом України в пункті 8 постанови Пленуму від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, їх предметом є, зокрема, визнання протиправними та скасування рішень Приватного нотаріуса про державну реєстрацію переходу права власності на нерухоме майно (пункти 2, 7, 8 прохальної частини позовної заяви), а також зобов'язання останнього вчинити певні дії шляхом внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно (пункти 3, 9, 10 прохальної частини позовної заяви). Тобто, в даному випадку суд першої інстанції не врахував, що предметом оскарження є рішення особи, яка уповноважена Законом на здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно - офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача-1 вчинити певні дії також пов'язані зі здійсненням Приватним нотаріусом владно-управлінських функції в частині державної реєстрації прав на нерухоме майно.

З аналогічних підстав колегія суддів не погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду про те, що позовні вимоги до Державного реєстратора про визнання протиправним та скасування рішення, скасування свідоцтва та зобов'язання останнього вчинити дії щодо внесення запису про скасування державної реєстрації (пункти 4, 5, 6 прохальної частини позовної заяви) не належать до публічно-правових.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про неможливість розгляду позовних вимог до Держархбудінспекції в порядку адміністративного судочинства (пункти 11, 12 прохальної частини позовної заяви), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалося вище, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Приписи ст. 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року №439/2011 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Пунктом 3 вказаного Положення закріплено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а саме: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; внесення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України пропозицій щодо формування політики із відповідних питань.

Наведене вище дає підстави для висновку, що Відповідач-3, приймаючи рішення про реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт та його зміну, про реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виконує владно-управлінські функції, зокрема, з питань, що належать до його повноважень - виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури. З огляду на викладене судова колегія вважає такими, що не відповідають нормам процесуального права, висновки суду першої інстанції про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства вимог про визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень - Держархбудінспекції України.

Щодо твердження Київського окружного адміністративного суду про непідвідомчість вказаного спору адміністративному суду в частині вимог до виконавчого комітету Ксаверівської сільради (пункт 13 прохальної частини позовної заяви), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалося раніше, відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас, приписи ч.1 ст. 15 ЦПК України передбачають, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вказаній частині позовних вимог вірно визначив юридичну природу спору, що виник між сторонами, та обґрунтовано зазначив про те, що даний спір не пов'язаний з питаннями оскарження рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а отже не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.05.2015 року у справі №К/800/10068/15.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розгляне справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що позовні вимоги до Відповідача-4, а саме про визнання протиправним рішення Виконкому Ксаверівської сільради щодо видачі довідки про відсутність зареєстрованих та проживаючих осіб у будинку АДРЕСА_1 та скасування довідки Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області за №191 від 04.07.2014 року, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, щодо позовних вимог до Приватного нотаріуса, Державного реєстратора та Держархбудінспекції України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про публічно-правовий чи приватноправовий характер даних правовідносин було допущено порушення норм процесуального права, у зв'язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати в частині, в якій направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін; скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України визначають, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення питання при визначенні підвідомчості спору в частині позовних вимог. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 199, 200, 204, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року - скасувати в частині закриття провадження в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни, Державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Справу у вказаній частині направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У решті ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни, Державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи - Головне управління юстиції у Київській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Відділу архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації у Київській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення в частині, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.