Справа № 258/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2010 р. справа № 13/234/07-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Розівської дослідної станції Інституту зернового господарства, смт. Розівка Запорізької області та Куйбишевської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області, смт. Куйбишеве Запорізької області

на постанову Господарського суду Запорізької області від 11 жовтня 2007 року

у справі № 13/234/07-АП (категорія статобліку - 2.11.3)

за позовом: Розівської дослідної станції Інституту зернового господарства, смт. Розівка Запорізької області

до: Куйбишевської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області, смт. Куйбишеве Запорізької області

про: визнання нечинним податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року Розівська дослідна станція Інституту зернового господарства, смт. Розівка Запорізької області звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом, у якому просила визнати нечинним податкове повідомлення рішення № /1/518 від 23.08.2006 р. в частині донарахування до бюджету долі прибутку державного підприємства у сумі 42208,76 грн. та штрафних санкцій у сумі 210 294,61 грн.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 11.10.2007 року позов задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення рішення Куйбишевської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (далі Куйбишевська МДПІ) №/1/518 від 23.08.2006 р. в частині визначення граничних строків сплати відповідно п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181- III від 21.12.2000р.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач у 2004 - 2005 роках не нарахував та не сплатив до бюджету частину прибутку державного підприємства у сумі 107 958,95 грн. В той же час суд вважає безпідставним визначення оскарженим податковим повідомленням рішенням граничних строків сплати відповідно до п.5. 3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181- III від 21.12.2000р. Закон України «Про державний бюджет на 2004 рік», на підставі якого відповідач донарахував позивачу частину прибутку та прийняв спірне податкове повідомлення-рішення, не встановлює ставки податків і зборів, інших обовязкових платежів та механізм їх справляння. А отже, строк сплати вказаних платежів не може регламентуватись Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частині , що стосується донарахування сум 42208, 76 грн., основного боргу та 210294, 61 грн. штрафних санкцій скасувати, позов задовольнити у повному обязі.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне:

Відповідно до діючого законодавства звітним періодом для сільськогосподарських підприємств, до яких відноситься Розівська дослідна станція Інституту зернового господарства є рік.

Податкові декларації на прибуток та розрахунки до них надаються, а нараховані суми сплачуються до бюджету у строк, встановлений для цього періоду. Підприємство самостійно розрахувало та сплатило до бюджету суму частини прибутку, що належить до сплати у бюджет. Довідка додається. Донарахування даного платежу у сумі 42208,76 грн. за податковим повідомленням рішенням № №/1/518 від 23.08.2006 р. визначено як різниця між сумою даного платежу, нарахованого за актом перевірки 107958,95 грн.,та 65750,19 грн. нарахованих та сплачених підприємством. Нарахування вказаної суми зроблено, виходячи із розрахунків прибутку підприємства за I, II, III квартал 2004 року та I, III, IV кварталу 2005 року за наростаючим підсумком, без врахування збитків IV кварталу 2004 року та II кварталу 2005 року.

До зобовязань по сплаті до бюджету не застосовуються норми Закону України №2181 від 20.12.2000 року. Відповідач нарахував штрафні санкції в пятикратному розмірі до суми основного платежу. Однак, чинним законодавством застосування штрафних санкцій за несплату платежу до бюджету у такому розмірі не передбачено.

Відповідач також звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо визнання нечинним податкового повідомлення рішення № /1/518 від 23.08.2006 року в частині визначення граничних строків сплати відповідно п.5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. № 2181. В іншій частині просить залишити рішення суду без змін.

Особа, що подала апеляційну скаргу, зазначає наступне: частина прибутку, що сплачується державними підприємствами до бюджету відповідно до Закону України «про державний бюджет України на 2004 рік», є загальнодержавним податком, а отже, порядок донарахування та строк сплати цього платежу також регламентується Законом №2181.

У судовому засіданні представники позивача доводи та вимоги апеляційної скарги Розівської дослідної станції Інституту зернового господарства підтримали. Просили залишити апеляційну скаргу податкової без задоволення.

Представники відповідача проти апеляційної скарги позивача заперечили, зазначили, що податкове повідомлення - рішення є законним та обґрунтованим. Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що сума податкового зобов'язання (основний борг та штрафні санкції) визначена належним чином. Просили задовольнити апеляційну скаргу податкового органу.

Заслухавши представників сторін, дослідивши доводи апеляційних скарг, заперечень на них, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, Розівська дослідна станція Інституту зернового господарства є державним підприємством та відповідно до ст. 72 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» та ст. 65 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»повинна сплачувати за результатами фінансово - господарської діяльності до Державного бюджету України частку прибутку.

Статтею 72 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", та ст.65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", встановлено, що у 2004 та 2005 році, відповідно, державні і казенні підприємства та їх об'єднання сплачують за результатами фінансово-господарської діяльності 2003 року та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році, а також за результатами фінансово-господарської діяльності 2004 року та наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Норматив і порядок відрахування зазначеними підприємствами до державного бюджету частини прибутку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2004 №405 "Про затвердження Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку і (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році", згідно з якою відрахування частини прибутку (доходу) провадиться у розмірі 15 відсотків чистого прибутку, розрахованого згідно з правилами бухгалтерського обліку, відповідно до розміру часток (акцій, паїв) у статутному фонді, та Постановою Кабінету Міністрів України №50 від 15.01.2005р. «Про затвердження Порядку і нормативу відрахування до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку господарськими організаціями за результатами фінансово- господарської діяльності у 2004 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році», згідно з якою відрахування частини прибутку (доходу) у | 2004р. та січні-лютому 2005р. провадиться у розмірі 15 відсотків чистого прибутку. Відрахування частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2005р., починаючи з березня, здійснюється державними підприємствами у розмірі 50 відсотків. Прибуток підприємства визначається згідно гр. 220 звіту про фінансові результати підприємства передбаченого Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996-ХГУ від 16/07/1999р.

Отже, підприємства в статутному фонді яких є частка, що належить державі, повинні сплачувати за результатами фінансово господарської діяльності у 2004 році та щоквартальної фінансово господарської діяльності у 2005 році до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку.

Частина прибутку (доходу), визначена згідно з постановою № 405, та постановою №50, сплачується у строки, які встановлені для сплати податку на прибуток підприємств, і зараховується на відповідні рахунки з обліку надходжень до загального фонду Державного бюджету України , відкриті в органах Державного казначейства.

Як встановлено під час планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Розівської дослідної станції інституту зернового господарства за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року, проведеною відповідачем, Розівська дослідна станція Інституту зернового господарства не здійснювала поквартального розрахунку частини прибутку, що підлягав сплаті до загального фонду державного бюджету України у 2004 - 2005 роках. Як свідчить акт перевірки № 136/23 - 14 від 08.06.2006 року, враховуючи поквартальні результати фінансово - господарської діяльності наростаючим підсумком, підприємство мало нарахувати та сплатити у 1-му кварталі2004 року - 144149, 7 грн., у 2-му кварталі 2004 року - 574,65 грн., у 3-му кварталі 2004 року - 28 504,65 грн., у 4-му кварталі 2004 року - 0 грн. За 2005 рік: у 1-му кварталі 222 217,30 грн., у 3-му кварталі 28 504,65 грн., у 2-му та 4-му кварталах 2005 року - 0 грн. В той же час, Розівська дослідна станція інституту зернового господарства декларувала та не сплачувала частку прибутку та авансовий внесок щодо частини прибутку.

27.12.2005 р. здано декларацію та розрахунок частини прибутку задекларовано за 2004 рік наростаючим підсумком 384 тис. грн. прибутку, за перший квартал 2005 р.- 75 тис. грн. прибутку, за другий квартал 2005 року- 6 тис. грн. прибутку, за третій квартал 2005 року - 2 тис. грн. прибутку. 02.02.2006р. здано декларацію за результатами роботи 2005 року, де прибуток складає 2, 2 тис. грн. 08.02.2006 р. подано декларацію та розрахунок, де задекларовано прибуток 2004 р. 384 тис. грн. 09.02.2006 року подано декларацію та розрахунок де задекларовано прибутку 384 тис грн. за 2004 рік та 2,2 тис. грн.. за 2005 рік.

Отже, донарахована сума основного платежу склала 42 208,76 грн.

Цифрові показники розрахунку зазначеної суми позивач не спростовує, але вказує, що підприємства - сільгоспвиробники не повинні були здійснювати поквартальний розрахунок частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до бюджету.

Оскільки доводи позивача спростовуються наведеними вище нормативними актами, зокрема змістом Постави Кабінету Міністрів України від 30.05.2004 року № 405 та від 15.01.2005 року № 50, які не містять будь - яких винятків для сільськогосподарських підприємств, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач обґрунтовано визначив позивачу податкове зобов'язання з основного боргу у сумі 42 208,27 грн.

Що стосується штрафних санкцій, слід зазначити наступне. Відповідно до п.п.17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі Закон 2181: «Штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством». Оскільки сума донарахованого зобов'язання склала 42 208,27 грн., штрафні санкції, визначені у зв'язку із її нарахуванням, повинні складати 21 104,38 грн. Доводи відповідача стосовно того, що штрафні санкції нараховувались ним наростаючим підсумком, який може перевищувати 50% від суми нарахованого податкового зобов'язання, не приймаються колегією суддів до уваги як такі, що суперечать нормам П.п.І7.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону №2181.

Відповідач також зазначає, що до загальної суми штрафних санкцій включено суму 1360,00 грн., що складає суму штрафних санкцій, визначену позивачу за несвоєчасне подання розрахунку частини прибутку, який по суті є податковою декларацією.

З доводом відповідача щодо обгрунтуваності суми 1360 грн. не можна погодитись, виходячи з такого. Названий розрахунок затверджено Наказом ДПА України від 22.08.05 № 354.

Отже, здійснити правопорушення, на яке посилається відповідач, до жовтня 2005 року (момент подачі розрахунки за новим наказом) позивач не міг.

Наявний у справі акт перевірки не містить висновків щодо порушення позивачем норм п.п.17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону 2181.

Про порушення названих норм у оспорюваному податковому повідомленні - рішенні також не йдеться.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС, В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач не довів законність та обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій за межами суми 21 104,38 грн.

Виходячи з викладеного, оспорюване податкове повідомлення - рішення слід визнати протиправним та скасувати в частині застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 189 190,23грн., що є підставою для часткового задоволення позову та апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Куйбишевської МДПІ також підлягає частковому задоволенню, оскільки строк сплати донарахованих податкових зобов'язань визначено податковим органом відповідно до норм п.п.4.2.. п.4.2 ст.4 Закону 2181, згідно яких У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Висновки суду щодо інших строків сплати податкового зобов'язання, нарахованого податковим органом, зокрема у строки, визначені Законом України «Про державний бюджет України»на відповідний рік, для сплати частини прибутку державних підприємств, колегія суддів вважає такими, що суперечать діючому законодавству, яке визначає різні строки сплати для податкових зобов'язань, що сплачуються платниками податків самостійно, та податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.

Отже, рішення господарського суду щодо скасування рішення відповідача в частині визначення строків сплати нарахованих сум не відповідає діючому законодавству, що також є підставою для його скасування.

Виходячи з зазначеного, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити частково, виходячи із розміру обґрунтованих вимог позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Розівської дослідної станції зернового господарства, смт. Розівка Запорізької області задовольнити частково. Постанову господарського суду Запорізької області від 11 жовтня 2007 р.- скасувати. Позов задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /02 від 16 червня 2006 р. в частині визначення штрафних санкцій у сумі 189 190, 23 грн. (сто вісімдесят девять тисяч сто девяносто гривень двадцять три копійки). В решті залишити податкове повідомлення рішення без змін. Позовні вимоги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Розівської дослідної станції Інституту зернового господарства, смт. Розівка Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Запорізької області від від 11 жовтня 2007 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /02 від 16 червня 2006 р. в частині визначення штрафних санкцій у сумі 189 190, 23 грн. (сто вісімдесят девять тисяч сто девяносто гривень двадцять три копійки).

В решті залишити податкове повідомлення рішення без змін. Позовні вимоги без задоволення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

ОСОБА_1