Справа № 826/10504/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ К/800/55594/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Кочана В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановила:

У серпні 2014 року Міністерство внутрішніх справ України звернулось до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Державної виконавчої служби України від 20 червня 2014 року ВП №41410266 про накладення штрафу.

У касаційній скарзі Державна виконавча служба України просить постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Міністерству внутрішніх справ України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Державної виконавчої служби України задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі постанови Луганського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року, ухваленої у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги, видано виконавчий лист №812/4807/13-а від 24 грудня 2013 року про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку із загибеллю ОСОБА_3 у відповідності до статті 23 Закону України «Про міліцію» та підпункту 1.7 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» від 12 травня 2007 року №707.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 25 грудня 2013 року відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 січня 2014 року ВП №41410266 щодо примусового виконання виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року №812/4807/13-а.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач встановив позивачу строк для виконання виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року №812/4807/13-а протягом семи днів з моменту отримання постанови.

Згідно з положеннями частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження №41410266 від 10 січня 2014 року, повідомив відповідача листом №12/6-210 від 24 січня 2014 року про звернення до Луганського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, оскільки існують обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, а також додав копію такої заяви.

Відповідно до положень статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

У зв'язку з невиконанням судового рішення відповідач 05 червня 2014 року прийняв постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 680 грн, яка постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2014 року була визнана протиправною та скасована.

Державна виконавча служба України направила на адресу Міністерства внутрішніх справ України вимогу державного виконавця від 06 червня 2014 року №М-186029/5.390/7, якою вимагала виконати виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду №812/4807/13-а від 24 грудня 2013 року.

20 червня 2014 року відповідач прийняв оскаржувану постанову про накладення штрафу ВП №41410266, якою за повторне невиконання рішення суду на позивача накладено штраф у розмірі 1360 грн.

Частинами першою та другою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Судами встановлено, що відповідач не надав суду доказів про здійснення ним заходів щодо встановлення причин невиконання позивачем постанови Луганського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року №812/4807/13-а та не надано доказів, що дане рішення не виконане саме без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

В.М. Кочан