Справа № 826/18015/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Генерального прокурора України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що 25 липня 2014 року Генеральний прокурор Ярема В.Г., прийняв попереду неї поза чергою україномовних громадян з м. Вінниця, які не були внесені до списку на прийом, після чого не прийняв її на особистому прийомі.

Посилаючись на те, що відповідач діяв всупереч принципу рівності перед законом, гарантованого статтею 24 Конституції України, а саме, піддав її дискримінації, ОСОБА_2 просила зобов'язати Генерального прокурора України припинити дискримінацію за мовною ознакою та ознакою місця проживання шляхом організації їй особистого прийому, замість прийому, який не відбувся 25 липня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2014 року Генеральним прокурором України Яремою В.Г. проводився особистий прийом громадян, на який з'явилася також і позивач.

У цей день ОСОБА_2 не потрапила на особистий прийом.

Статтею 24 Конституції України установлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 р. № 5207-VI визначає дискримінацію як ситуацію, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно частини 2 статті 6 названого Закону форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР (надалі за текстом - «Закон № 393/96-ВР») громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 23 Закону № 393/96-ВР визначено, що керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян. Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

З метою забезпечення виконання вимог Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про статус народного депутата України», «Про статус депутатів місцевих рад» Генеральним прокурором України видано наказ № 9гн від 21.06.2011 р. «Про організацію особистого прийому та розгляду звернень в органах прокуратури України» яким затверджено Інструкцію про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України (надалі за текстом - «Інструкція»).

За змістом пункту 7.4 Інструкції Генеральний прокурор України приймає громадян та інших осіб за попереднім записом (але не в день прийому) за зверненнями, якщо у задоволенні їх раніше відмовлено його заступниками. Особистий прийом Генерального прокурора України може бути організований також за його прямим дорученням.

Згідно графіку прийому громадян керівництвом Генеральної прокуратури України від 07.07.2014 р. Генеральний прокурор України Ярема В.Г. здійснював прийом у четверту п'ятницю місяця з 10 до 12 годин.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не була записана на особистий прийом до відповідача.

За таких обставин, сам факт перебування позивача у приміщенні приймальні громадян не зобов'язував Генерального прокурора України здійснити її особистий прийом, а відтак у даній правовій ситуації не вбачається факту обмеження прав ОСОБА_2 за мовними або іншими ознаками.

З огляду на наведені законодавчі норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 21 липня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.