Справа № 308/15365/13-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2013 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Надь Н.Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відовідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправною та скасування постанови від 30.04.2013 року в справі про порушення митних правил,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправною та скасування постанови від 30.04.2013 року в справі про порушення митних правил про накладення адміністративного стягнення. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 11 травня 2013 року поштою отримав постанову в справі про порушення митних правил № 0835/30506/13 від 30.04.2013 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень. Вважаючи вказану постанову необгрунтованою, безпідставною та неправомірною, вказує на те, що під час в'їзду до України позивачем були подані реєстраційні документи щодо автомобіля, із яких є очевидним те, що такий є власністю іноземної юридичної особи - резидента Словаччина, тоді як він лише тимчасово керує цим автомобілем під час службових відряджень як працівник цього підприємства згідно доручення на право керування. Згідно ч.1 ст.257 МКУ вибір митного режиму «транзит» здійснюється виключно шляхом цілеспрямованого волевиявлення декларанта у формі подання письмової митної декларації або прирівняного до неї документа, після чого така особа приймає на себе зобов'язання дотримуватись умов такого митного режиму, тобто доставити товар з одного конкретного пункту до іншого конкретного пункту і вивезти товар з України протягом певного терміну, й лише в разі свідомого порушення таких умов є можливим притягнення такої особи до відповідальності. При цьому жодною нормою МКУ не передбачено право митних органів самостійно обирати будь-який митний режим (зокрема «транзит»). Вказує на те, що ним не подавалось жодної митної декларації та будь-якого іншого документа щодо поміщення ввезеного автомобіля у митний режим транзиту, та ніхто не повідомляв його про обрання митницею режиму транзиту, а тому вважає безпідставним твердження відповідача по справі щодо перевищення його строку, оскільки він в жодному разі не був та не міг бути будь-яким учасником транзиту.Вважає безпідставним посилання в постанові відповідача на норми статті 381 МКУ, яка визначає «Особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України», оскільки в даному випадку ввезений автомобіль належить іноземній юридичній особі, а не будь-якому громадянину. Вважає, що ввезений автомобіль має перебувати у митному режимі тимчасового ввезення, яким за статтею 103 МКУ є митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання . З посиланням на викладене, а також на норми ст.ст. 71, 92, 94, 95, 103, 105, 193, 257, 366, 471 МК України вважає, що він не може нести жодної відповідальності за нібито порушення митних правил шляхом перевищення терміну транзиту, якого не обирав , а тому просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення аналогічно викладеним у позові, зокрема , вказав на те, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил № 0835/30506/13 від 30.04.2013 року грунтується на тому, що транспортний засіб ввезений на митну територію України у

митному режимі транзит, відповідач помилково визначив цей митний режим, оскільки вибір митного режиму здійснюється декларантом. Автомобіль був ввезений позивачем по справі в режимі тимчасового ввезення , позивач по справі не обирав митного режиму транзит, вказаний автомобіль зареєстрований на юридичну особу Словаччини , позивач по справі є працівником даної юридичної особи , автомобіль використовувався в службових цілях і переміщувався на митну територію України в комерційних цілях, а тому оскаржувану постанову вважає безпідставною .

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в звязку з їх безпідставністю , просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши суду письмові заперечення на позов, в якому зазначив, що 22.03.2013 року о 16 год. 20хв. в зону митного контролю пропуску Ужгород Чопської митниці на смугу руху зелений коридор у напрямку виїзд з України заїхав легковий автомобіль марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV під керуванням позивача по справі ОСОБА_4 В результаті митного контролю за допомогою центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що громадянин ОСОБА_4 09.03.2013 року ввіз автомобіль на митну територію України через митний пост Краківець Львівської митниці з метою транзиту. Строк транзиту транспортного засобу через митну територію України не повинен перевищувати 10 діб, згідно п.1 ст. 95 МК України. Отже громадянин ОСОБА_4 зобовязаний був доставити автомобіль у митницю у термін до 19.03.2013 року, однак фактично автомобіль був доставлений на митниц пост Ужгород Чопської митниці 22.03.2013 року. У звязку з тим що позивач перевищив встановлений статтею 95 МК України строк більш ніж на одну добу, але не більше ніж на 10 діб, що вказувало на ознаки порушення митних правил передбаченого ч.2 ст.470 МК України відносно ОСОБА_4 був складений протокол про порушення митних правил. Зважаючи на викладене вважають, що в діях позивача наявні ознаки порушення митних правил передбаченого ч.2 ст.470 МК України, в звязку з чим відносно нього був складений протокол про порушення митних правил , що стало підставою для винесення в подальшому постанови. З посиланням на положення Митного кодексу України, Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), відповідачем в судовому засіданні зазначено, що транспортний засіб марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV, який належить юридичній особі, яка зареєстрована на території іншої держави та переміщувався на митну територію України під керувванням гр-на ОСОБА_4 , не є транспортним засобом комерційного використання, оскільки позивачем не було надано документи, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 335 Митного кодексу України та статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», які підтверджували б факт здійснення за допомогою зазначеного транспортного засобу міжнародних перевезень у вигляді платного транспортування осіб або платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів; не було пред'явлено до митного контролю товарів чи пасажирів, міжнародне перевезення яких здійснювалося б вищевказаним транспортним засобом. Тому вказаний транспортний засіб у відповідності до норм п. 60 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України є транспортним засобом особистого користування.З посиланням на викладене вважає, що позивача по справі на підставі та в порядку, що встановлені законом було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду

справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що непідлягають задоволенню, вихо-дячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 11, ч. 2ст. 71 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що постановою в справі про порушення митних правил № 0835/30506/13 від 30.04.2013 року, винесеною заступником начальника - начальником служби бротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_5 - ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст. 470 МК України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень, а саме за те, що громадянин ОСОБА_4 перевищив на три доби, встановлений статтею 95 МК України строк транзиту транспортного засобу, що перебував під митним контролем.

Суд не погоджується із позицією позивача та представника позивача стосовно того, що переміщуваний громадянином ОСОБА_4 транспортний засіб марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV, є транспортним засобом комерційного призначення зважаючи на наступні вимоги законодавства.

Пункт 28 статті 4 МК України визначає митні правила, як встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного

призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами помішуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Частиною 1 ст. 189 Митного кодексу України передбачено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно із п. 59 ч. 1 ст. 4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення -будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Обґрунтованими є покликання Відповідача на той факт, що відповідно до ст. 1 Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.) «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 9 Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення, подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

Відповідно Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (м. Женева,1956 р.), яка застосовується до будь-якого договору дорожнього перевевезення вантажів завинагороду, з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двохрізних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції, передбачено, щодоговір перевезення встановлюється накладною (стаття 4).

У накладній відповідно до статті б Конвенції мають бути вказані: місце та дата її складання; ім'я та адреса відправника; ім'я та адреса транспортера; місце та дата прийняття вантажу до перевезення та передбачене місце його здачі; ім'я та адреса отримувача; прийняте позначення характеру вантажу та способу його упаковки та у випадку перевезення небезпечних вантажів їх звичайно визнане позначення; кількість вантажних місць, їх особлива розмітка та номера; вага вантажу брутто або у вигляді інших одиниць виміру кількість вантажу; пов'язані з перевезенням видатки (перевізна платня, додаткові витрати, мито та митні збори, а також інші витрати з моменту складання договору до здачі вантажу); інструкції, що вимагаються для виконання митних формальностей, та інші; позначення, що перевезення відбувається, незалежно від будь-яких обумов, із дотриманням порядку, встановленого цією Конвенцією.

Проте такої накладної позивачем при проходженні митного контролю подано не було та в судовому засіданні не представлено.

До будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів - та у відповідних випадках - їх багажу транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 p.).

Статтею 5 розділу 1 «Пасажири» глави 3 «Транспортні документи» зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника, а також міститись зазначення про те, що договір підпадає під дію цієї Конвенції навіть при наявності будь-яких обумов, що цьому суперечать.

Таких документів Позивачем, в підтвердження перевезення пасажирів, представлено в судовому засіданні не було.

Окрім того, питання міжнародних перевезень пасажирів і вантажів врегульовано розділом IV Закону України від 05.04.2001 № 2344-Ш «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями).

Згідно ст. 9 ЗУ Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 року надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення підлягає ліцензуванню.

Перелік документів , які резиденти України повинні мати при виконанні міжнародних перевезень пасажирів та вантажів, наведено у статі 53 ЗУ Про автомобільний транспорт.

При здійсненні перетину митного кордону 09.03.2013 року транспортним засобом марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV, позивачем вищевказаних документів подано не було та в судовому засіданні не представлено.

Вимоги вказаних вище нормативно-правових актів спростовують твердження Позивача про те, що автомобіль марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV використовувався в службових цілях і переміщувався на митну територію України в комерційних цілях.

Безоплатне ж перевезення пасажирів не є комерційним використанням, оскільки Конвенцією про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.) та Митним кодексом України передбачено, що комерційним використанням є, зокрема, платне перевезення осіб.

Оцінюючи докази у справі суд вважає, що митний орган правомірно прийшов до висновку, про наявність в діях Позивача складу правопорушення передбаченого ч.2 ст. 470 МК України. Так, факт переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон підтверджується конкретними документами, передбаченими вищенаведеними нормами міжнародного та національного законодавства.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що жодних документів, які підтверджували б комерційне використання автомобіля марки TOYOTA YARIS реєстраційний номер Словаччини ZA 679 EV, а саме, платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, позивачем не було надано.

Таким чином, оскільки громадянином України ОСОБА_4 не було подано повного пакету документів, що підтверджують комерційне призначення транспортного засобу з реєстраційним номером ZA 679 EV, даний транспортний засіб є транспортним засобом особистого користування.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція ч.2 ст.470 Митного кодексу України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у перевищенні встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб.

Згідно п. 57 ч.1 ст. 4 МК України термін товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Приймаючи до уваги встановлені факти суд вважає , що Чопська митниця Міністерства доходів і зборів України, з урахуванням всіх обставин , діяла обгрунтовано та у спосіб, що передбачений законами України. А тому вимога ч. 2 ст. 71 КАС України щодо свого обов'язку довести правомірність свого рішення відповідачем виконано.

Зважаючи на викладене , виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та

матеріалів справи, а також те, що відповідачем обгрунтовано доведено правомірність свого рішення, суд прийшов до висновку про необгрунтованість , безпідставність позовних вимог, які не доведені у судовому засіданні, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 11, 86, 70, 71, 158, 159-164,171-2 КАС України, ст. ст. 4, 105,189, 470, МК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправною та скасування постанови від 30.04.2013 року в справі про порушення митних правил відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6