Справа № 2-а-117/10/1970
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-117/10/1970

"10" березня 2010 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі Сень Є.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду місті Тернополі адміністративну справу

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття

до ОСОБА_2

про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 3 235 грн. 07 коп.,-

В С Т А Н О В И В :

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 допомоги по безробіттю в сумі 3 235, 07 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в ході виконання „Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 року № 357 та на виконання наказу Державного центру зайнятості від 27.08.2007 р. № 61 „Про затвердження Методичних рекомендацій щодо механізму проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення" в результаті опрацювання даних Пенсійного Фонду України про доходи осіб за 1997 р. - 2002 р. з'ясувалось, що одночасно перебуваючи на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що в ході розслідування встановлено, що відповідач одержує пенсію по інвалідності з 25.06.1995 року, а тому одночасно відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості з безробітний, отримував допомогу по безробіттю та пенсію по інвалідності.

Як пояснила представник позивача, чинним на той час (до 2006 року) законодавством, а саме ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» було заборонено мати статус безробітного, отримувати допомогу по безробіттю та одночасно отримувати пенсію по інвалідності.

Представник позивача наголосила на тому, що ОСОБА_2 звертаючись в центр зайнятості із заявами про надання статусу безробітного постійно повідомляв неправдиву інформацію про те, що він не отримує пенсії по інвалідності. Сума допомоги по безробіттю безпідставно виплачена відповідачу за періоди перебування на обліку в центрі зайнятості становить 3235, 07 грн. До моменту звернення до суду відповідач добровільно не повернув центру зайнятості допомогу по безробіттю на суму 3235,07 грн., а тому позивач просить стягнути дані кошти в судовому порядку.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Свої заперечення мотивували тим, що Тернопільським міськрайонним центром зайнятості при проведенні перевірки допущено порушення вимог Порядку розслідування випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20 березня 2006 року, а саме ОСОБА_2 не було ознайомлено ні з актом перевірки ні з наказом директора центру зайнятості про повернення коштів і в такий спосіб було позбавлено права на оскарження наказу. Крім того позивач повідомив, що він не отримував і претензію про повернення коштів.

Також відповідач та його представник зазначили, що позовні вимоги, що стосуються періоду 1997-2002 років, а відповідно до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Згідно ст.100 КАС України пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, а тому відповідач та її представник просять застосувати положення даної норми та відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позивачем стоку звернення до суду.

Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що претензія, як видно з матеріалів справи, надсилалась на адресу відповідача 5 листопада 2009 року в той час, як наказ про повернення коштів був прийнятий тільки 21 грудня 2009 року.

Крім пояснень представників сторін та відповідача, судом досліджено ряд письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 15 листопада 1996 року звернувся до Тернопільського міського центру зайнятості( внаслідок реорганізації в 2009 році був утворений Тернопільський міськрайонний центр зайнятості) за сприянням у працевлаштуванні. 2 січня 1997 року отримав статус безробітного.

В період з 1997 по 2002 рік ОСОБА_2 отримував допомогу по безробіттю. Загальна сума допомоги по безробіттю отримана ним за цей період становить 3 235, 07 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про зайнятість населення" № 803-XII від 01.03.1991 року (далі по тексту Закон №803), безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Не можуть бути визнані безробітними громадяни: Які мають право на пенсію відповідно до законодавства України.

Згідно п. 2 та абз. 1 п. 3 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяв ОСОБА_2, які подавалися ним до Тернопільського міського центру зайнятості та карток персонального обліку безробітного, ОСОБА_2 протягом 1997 2002 років вказував, що він не отримує пенсію по інвалідності та не являється інвалідом. Разом з тим, як видно з інформації Пнмійного фонду України, ОСОБА_2 з 25 червня 1996 року отримував пенсію по інвалідності.

Даний факт не заперечується і самим відповідачем.

Як пояснив відповідач таку неправдиву інформацію він вказував на прохання працівників центру зайнятості.

В звязку з цим, суд погоджується з позивачем в тому, що ОСОБА_2 безпідставно, протягом 1997-2002 років отримував допомогу по безробіттю.

Проте, незважаючи на встановлені обставини порушень з боку відповідача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Так, перевірка обґрунтованості виплат допомог по безробіттю здійснюється на підставі Порядку розслідування випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20 березня 2006 року (далі по тексту Порядок).

Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості.

Центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо.

За результатами звіряння або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що їх проводили.

У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом і підписує його. У разі відмови особи підписати акт, про це робиться відмітка.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених з дня призначення виплат стягуються з такої особи відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Рішення про повернення коштів особою та відшкодування коштів роботодавцем приймається директором центру зайнятості і оформляється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення про відшкодування коштів роботодавцем центр зайнятості надсилає роботодавцю повідомлення про необхідність відшкодування незаконно виплачених особі коштів протягом 10 календарних днів після отримання повідомлення. Повернення коштів особою здійснюється протягом 10 робочих днів після її ознайомлення під особистий підпис з прийнятим рішенням про повернення коштів.

У разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення (невідшкодування) їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено відповідно до законодавства.

Аналогічні вимоги, щодо порядку проведення такого роду перевірок закріплені і в спільному наказі Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової служби №60/62 від 13 лютого 2009 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248 «Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним».

В абзаці 2 пункту 7 даного Порядку встановлено, що протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. .

Як вбачається з матеріалів справи, акт №3-09 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким було виявлено, що ОСОБА_2 обманним шляхом отримав допомогу по безробіттю, було складено 18 грудня 2009 року. Проте, ОСОБА_2 ніхто не знайомив з даним актом.

Вподальшому, 21 грудня 2009 року директором Тернопільського міськрайонного центру зайнятості виноситься наказ №102 «Д»про повернення ОСОБА_2 отриманих обманним шляхом коштів, а саме допомоги по безробіттю в загальній сумі 3 235, 07 грн. З наказом про повернення коштів відповідача також не ознайомлено.

Доказів про ознайомлення відповідача з актом перевірки та наказом про повернення коштів, позивачем, у відповідності до ст..69, 70 КАС України, не надано, а судом таких не здобуто.

Крім того, судом встановлено, що незважаючи на те, що акт перевірки та наказ про повернення коштів були складені тільки в другій половині грудня, претензія про повернення коштів була сформована ще 5 листопада 2009 року.

Суд вважає, що в такий спосіб позивач позбавив ОСОБА_2 права на оскарження в судовому порядку наказу директора центру зайнятості про повернення коштів, а також порушив процедуру проведення перевірок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним.

Також суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.99 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки звернення до адміністративного суду, які якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів справи, а позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще в березні 2008 року, оскільки ще 25 березня 2008 року при зверненні в Тернопільський міський центр зайнятості ОСОБА_2 подав заяву в якій вказав про те, що він є інвалідом 3-ої групи. Крім того, з метою забезпечення цільового використання бюджетних асигнувань та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. N 839 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту населення в умовах реформування системи платежів за житлово-комунальні послуги" від 29.07.2002 р. N 372/370), спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України № 82/171 від 13 квітня 2000 року було затверджено Порядок надання державними податковими інспекціями відомостей про доходи фізичних осіб, які звернулися за призначенням соціальної допомоги. Згідно даного Порядку на запити державних установ (в ому числі і центру зайнятості) державні податкові інспекції надають відомості про доходи фізичних осіб, які звернулися за призначенням соціальної допомоги. Незважаючи на це з позовом до суду позивач звернувся тільки 19 січня 2010 року, тобто більше як через 1 рік.

В судовому засіданні представником позивача не доведено, відповідно до вимог ст.71 КАС України, наявність поважних причин пропуску передбаченого законом строку для звернення до суду. Клопотання про поновлення пропущенного строку позивачем не заявлялось.

Згідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Представник відповідача та сам відповідач на цьому наполягають.

Таким чином, суд не визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, і вважає що в позові слід відмовити.

Відповідно до ст..94 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого Постановою КМУ від 20 березня 2006 року, Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, ст.ст. 94, 99, 100, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 3 235 грн. 07 коп., відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 березня 2010 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.