Справа № 4943/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2010 р. справа № 18/185/06-АП-13/518/06-АП-3/373/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Коршуна А.О. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Ліненко А.О.

за участю представників:

прокурора: - не зявився

позивача: - ОСОБА_1 дов вді 03.06.10

відповідачів: - не зявилися

третіх осіб: - не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги прокурора Хортицького району м. Запоріжжя, Державної податкової інспекції Хортицькому районі м. Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької області від 28 жовтня 2008 року

у справі № 18/185/06-АП-13/518/06-АП-3/373/08-АП

за позовом прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя

до - закритого акціонерного товариства «Теплоенергія»

- закритого акціонерного товариства «Капітал-Т»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні ЗАТ «Теплоенергія»:

НАК «Нафтогаз України»

Підприємство профілактичної дезінфекції «Дезснаб»

ВАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз»

ТОВ «Елта»

ВАТ «Запоріжжяобленерго»в особі Запорізьких центральних електричних мереж

ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз»

ЗАТ «Жовтневе підприємство теплових мереж»

ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»як правонаступник реорганізованої ДП «Торговий дім «Газ України»НАК «Нафтогаз України»

КП «Водоканал»

про визнання недійсним договору № 16 від 15.01.02, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Хортицького району м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі Хортицької міжрайонної державної податкової інспекції м. Запоріжжя (правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Хортицькому районі м. Запоріжжя) з позовом до закритого акціонерного товариства «Теплоенергія»та закритого акціонерного товариства «Капітал-Т», в якому просив визнати недійсним договір № 16 від 15.01.02, укладений між ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т», на суму 55270,16 грн. та одержані за договором гараж № 1 інв.№ 8100001 та гараж № 2 інв. № 8100002 стягнути на користь держави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний договір укладався, а зазначене в договорі майно передавалось, коли підприємство «Капітал-Т»не було зареєстровано та не мало печатки. Вказаний договір укладено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, що підтверджено вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.05.05 відносно керівників вказаних підприємств, яких визнано винними в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.04.06 у справі № 18/185/06-АП до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні ЗАТ «Теплоенергія», залучено НАК «Нафтогаз України», підприємство профілактичної дезінфекції «Дезснаб», ВАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», ТОВ «Елта», ВАТ «Запоріжжяобленерго»в особі Запорізьких центральних електричних мереж, ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківтрансгаз», ЗАТ «Жовтневе підприємство теплових мереж», ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»як правонаступник реорганізованої ДП «Торговий дім «Газ України»НАК «Нафтогаз України», КП «Водоканал»(т.1 а.с.25).

Постановою господарського суду Запорізької області від 22.05.06 у справі № 18/185/06-АП, залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 20.10.06, позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.08 задоволено частково касаційну скаргу ЗАТ «Теплоенергія», ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від 20.10.06 та постанову господарського суду Запорізької області від 22.05.06 у справі № 18/185/06-АП скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.187).

Підставою для скасування попередніх судових рішень став той факт, що визнавши недійсним договір купівлі-продажу від 15.01.02 на підставі ст.49 ЦК УРСР, суд застосував санкції, передбачені цією статтею, тоді як на момент ухвалення рішення у справі правові підстави для застосування ст.49 ЦК УРСР були відсутні.

Санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України. За змістом ч. 1 ст. 208 ГК України застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України.

Постановою господарського суду Запорізької області від 28 жовтня 2008 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що договір № 16 від 15.01.02, укладений між ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т», є нікчемним правочином, а відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стосовно застосування наслідків укладення нікчемного договору, а саме: конфіскаційних санкцій, передбачених ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, судом першої інстанції зазначено про пропущення строків, встановлених ст.250 ГК України.

Не погодившись з постановою суду, прокурор Хортицького району подав апеляційну скаргу (т.2 а.с.132), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Прокурор посилається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин норми Цивільного Кодексу УРСР. Відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. Крім того, судом першої необґрунтовано відмовлено у клопотанні про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, гр. ОСОБА_2, який є власником спірного майна.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу і Державна податкова інспекція у Хортицькому районі м. Запоріжжя, в якій, також посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники прокурора, відповідачів,третіх осіб у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Стосовно доводів, викладених прокурором в апеляційній скарзі про незадоволення судом клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору гр. ОСОБА_2, колегія суддів зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції діяв у межах повноважень, визначених ч.2 ст.53 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких залучення до участі у справі третіх осіб є правом суду, а не його обовязком.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 15.01.02 між ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т»укладено договір купівлі-продажу № 16, відповідно до якого ЗАТ «Теплоенергія»продає, а ЗАТ «Капітал-Т»придбаває обєкт нерухомості: гараж № 1 інв. № 8100001, гараж № 2 інв. № 8100002.

Від імені продавця договір підписано генеральним директором ЗАТ «Теплоенергія»ОСОБА_3, від імені покупця директором ЗАТ «Капітал-Т»ОСОБА_4 Договір засвідчено печатками підприємств (т.1 а.с.7).

На виконання умов договору № 16 від 15.01.02 між вказаними підприємства підписано акт приймання-передачі від 30.01.02, за яким продавець передав, а покупець прийняв обумовлений договором обєкт нерухомості, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул.. Задніпровська, 5, - гараж № 1 інв. № 8100001, гараж № 2 інв. № 8100002 загальною вартістю 55270,16 грн. (т.1 а.с.10).

Докази здійснення покупцем розрахунків за отримане нерухоме майно у відповідності з п.2.1 договору № 16 від 15.01.02 станом на момент вирішення спору в справі відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, покупець за вказаним договором - ЗАТ «Капітал-Т»29.01.02 зареєстрований як юридична особа в Хортицькій районній адміністрації м. Запоріжжя, внесений до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 31831227. Печатка підприємством отримана в дозвільній системі ЗДУ УМВС України в Запорізькій області 05.02.02.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 1-76/2005 від 16.05.05, який набрав законної сили 01.06.05, гр.ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнано винними в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.364, ч.1 ст.368 КК України.

Означеним вироком встановлено, що в лютому 2002 року генеральний директор ЗАТ «Теплоенергія»ОСОБА_3 разом з директором ЗАТ «Капітал-Т»ОСОБА_4, знаючи про те, що ЗАТ «Капітал-Т»зареєстровано в Хортицькій районній адміністрації м. Запоріжжя 29.01.02, склали фіктивні договори купівлі-продажу майна ЗАТ «Теплоенергія», в тому числі, договір № 16 купівлі-продажу гаража № 1 (інвентарний № 8101) і гаража № 2 (інвентарний № 8100002).

При складанні договорів ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 внесли завідомо неправдиві відомості про час їх складання 15 січня 2002 року, які не відповідали дійсності, завірив дані договори відбитками мокрих печаток ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т», а також своїми підписами. За змістом вказаних завідомо неправдивих документів, нерухоме майно ЗАТ «Теплоенергія»переходило до власності ЗАТ «Капітал-Т»з моменту підписання договорів 15.01.02.

Відповідно до ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, а також той факт, що 31.01.02 відділом ДВС Хортицького району м. Запоріжжя здійснено опис нерухомого майна ЗАТ «Теплоенергія», накладений арешт на майно підприємства в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказів господарського суду Запорізької області про стягнення з ЗАТ «Теплоенергія»суми заборгованості, в тому числі за вимогами ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір № 16 від 15.01.02 укладений ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т»з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за наявності наміру у обох сторін.

За змістом ст.49 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення вказаного договору, недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Правові наслідки укладення такої угоди відповідно до вказаної норми полягають в тому, що якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

На момент ухвалення рішення Цивільний кодекс УРСР втратив чинність (згідно з п. 1 та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України ЦК УРСР від 18.07.1963 року втратив чинність з 01.01.04).

Цивільний кодекс України, який набрав чинності з 01.01.04, не містить правових норм, які були встановлені ст. 49 ЦК УРСР, зокрема, публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди. Цим кодексом скасована відповідальність (правові наслідки) у вигляді публічно-правової санкції - стягнення в дохід держави, одержаного однією чи обома сторонами за угодою, суперечною інтересам держави та суспільства.

За змістом частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України, кодекс має зворотну дію в часі у випадках, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору правомірно не застосовано положення, чинні на момент укладення оскаржуваної угоди, але відсутні у Цивільному кодексі України на момент ухвалення рішення, що узгоджується з рішеннями Верховного Суду України у справах з подібних правовідносинах, які відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обовязковими для застосування (зокрема, рішення Верховного Суду України від 26.12.06 № 21-505во06, від 14.04.09 № 21-312во09).

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим твердження суду першої інстанції з посиланням на ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України про нікчемність договору № 16 від 15.01.02 і відсутність правових підстав для визнання судом такого договору недійним.

Господарський кодекс України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, містить норми, які за предметом регулювання та встановленими санкціями відповідають положенням статті 49 ЦК УРСР.

Порядок і підстави визнання господарських договорів недійсними встановлені статтями 207-208 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За правилами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на наведені правові норми в їх сукупності, колегія суддів вважає, що оскаржуваний прокурором договір № 16 від 15.01.02 є оспорюваним правочином.

Підставою для визнання такого договору недійним в даному випадку є встановлення мети укладення договору, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає, що договір № 16 від 15.01.02 між ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т»підлягає визнанню недійним відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, як укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Стосовно застування законодавчо встановлених наслідків укладення договору, який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, колегія суддів погоджується із зробленим з цього приводу висновком суду першої інстанції.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, а саме: якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Передбачені ч. 1 ст. 208 ГК санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, такі санкції в розумінні ч.1 ст. 238 ГК України є адміністративно-господарськими, внаслідок чого можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України (протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня порушення субєктом установлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом).

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги, що прокурор звернувся з позовом до суду 17.03.06, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про стягнення одержаного за договором № 16 від 15.01.02 майна на користь держави заявлені прокурором поза межами законодавчо встановленого строку, задоволенню не підлягають.

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, позов прокурора підлягає задоволенню в частині визнання договору № 16 від 15.01.02 недійсним.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Хортицького району м. Запоріжжя, Державної податкової інспекціїу Хортицькому районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову господарського суду Запорізької області від 28 жовтня 2008 року у справі № № 18/185/06-АП-13/518/06-АП-3/373/08-АП скасувати.

Позов прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № 16 від 15.01.02, укладений між ЗАТ «Теплоенергія»та ЗАТ «Капітал-Т».

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Н.А. Бишевська