Справа № 183/8796/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/19293/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Мороз Л.Л., Розваляєвої Т.С.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 183/8796/13-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковськ та Новомосковському районі Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковськ та Новомосковському районі Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови в поверненні помилково сплаченої суми збору на загальнообов'язкове пенсійне страхування, стягнути з територіального органу ПФУ через головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 сплачений збір в сумі 3457 грн. 57 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вимог чинного законодавства позивач звільнений від сплати 3% збору від вартості придбаного автомобіля до Пенсійного фонду, оскільки вказаний збір сплачується виключно продавцем автомобіля. Відтак, на думку позивача, територіальний орган УПФУ припустився порушення вимог норм чинного законодавства, що призвело до помилкової сплати позивачем грошових коштів у розмірі 3457.57 грн.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позов задоволений. Визнані протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 3 457 (три тисячі чотириста п'ятдесят сім) гривень 57 копійок помилково сплачених як збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1) суму помилково сплаченого ОСОБА_1 збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 457 (три тисячі чотириста п'ятдесят сім) гривень 57 копійок.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 квітня 2012 року позивачем був придбаний у товариства з обмеженою відповідальністю МБД "Фаворит" автомобіль TOYOTA COROLLA, при реєстрації якого ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області позивачем на підставі п. 14 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 р. №1740, був сплачений збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3% від вартості придбаного автомобіля, оскільки в іншому випадку позивачу було б відмовлено у проведенні державної реєстрації придбаного автомобіля.

З метою досудового врегулювання даного спору та повернення помилково сплачених коштів збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивач неодноразово звертався до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про повернення грошових коштів, проте вказані заяви залишені без задоволення.

Правомірність та обґрунтованість дій управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови у поверненні сплачених позивачем грошових коштів є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з вартості придбаного автомобіля має сплачувати особа, що набуває у власність майно відповідно до Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних відносин, позивач не входив до переліку осіб, що зобов'язані сплачувати 3% збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як покупець автомобіля.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" №400/97-ВР збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України.

Згідно п.7 ст.1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) платниками збору, зокрема, є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Тобто, відповідно до вказаного Закону обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладався лише на продавців автомобілів.

На виконання вимог Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 затверджений Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, пунктом 1 якого визначено, що цей порядок регулює питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно п.14 Порядку органи Державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору.

Відповідно до п.15 Порядку суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів сплачуються платниками цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, за місцем реєстрації легкового автомобіля.

Згідно ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року №9 (пункт 5), зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного або іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установи та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. (Вказана позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду України від 26.02.2013 р.).

Отже, враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні цього спору пріоритетними є норми Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що на час виникнення спірних відносин, позивач не входив до переліку осіб, що зобов'язані сплачувати 3% збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як покупець автомобіля, вказане свідчить про протиправність дій управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетрвоської області щодо відмови в повернення помилково сплачених коштів позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що у відповідності до п. 15 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 р. №1740, суми збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів сплачується платником цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету , відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній республіці Крим, областях, м.Києві та м. Севастополі, за місцем реєстрації легкового автомобіля.

Згідно ст. 3 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" платники збору, визначені пунктами п-7,9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування сплачують на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях державного казначейства в автономній республіці Крим, областях, м.Києві та м.Севастополі. Ці кошти зараховуються в установленому порядку до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом Про державний бюджет України.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача, при визнанні протиправними дій територіального управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетрвоської області щодо відмови в досудовому порядку повернути помилково сплачені кошти, має бути саме стягнення грошових коштів у розмірі 3457,57 грн. з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, оскільки грошові кошти, сплачені позивачем не акумулюються на рахунку територіального управління пенсійного фонду України, а переховуються на рахунки з обліку коштів спеціального фонду Державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства за місцем реєстрації автомобіля.

Судами встановлено, що згідно довідки-рахунку, позивачем був придбаний автомобіль TOYOTA COROLLA вартістю 115 252,30 грн., 3% помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від вартості автомобіля складає 3 457,57 грн.

Таким чином, для повного та всебічного захисту прав та інтересів суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку за необхідне вийти з межі позовних вимог та стягнути з Державного бюджету України суму сплаченого ОСОБА_2 збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 457,57 грн. на користь позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: