Справа № 23834/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2010 р.

справа № 2а-3096/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Католікяна М.О.

при секретарі - Ганноченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Металургмонтаж-203»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2009р.

по справі № 2а-3096/09/0870 (категорія статобліку - 6.13)

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя

до Закритого акціонерного товариства «Металургмонтаж-203»

про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, (далі УПФУ в Заводському районі) направило до Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву до Закритого акціонерного товариства «Металургмонтаж-203»(далі ЗАТ «Металургмонтаж-203») про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2009р. позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ЗАТ «Металургмонтаж-203»звернулось із апеляційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2009р. та у задоволені позовних вимого відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що ЗАТ «Металургмонтаж-203»не було належним чином повідомлено про час, та місце судового засідання, внаслідок чого було позбавлено реальної можливості захищати свої права та інтереси.

Крім того, в порушення приписів ст.17 КАС України суд адміністративної юрисдикції здійснив розгляд справи, яка не віднесена до його компетенції.

Представники сторін до суду не прибули, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з розрахунком позивача, відповідач станом на 01.04.2009р. має заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, відповідно до п. б ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення" ( за списком №2), в сумі 58 026,34 грн.

Згідно п. 7 ч.1 ст. 64 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" серед інших повноважень органам Пенсійного фонду надано право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків

Статтею 1 зазначеного Закону страхові внески визначено як кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відшкодування виплаченої пенсії, що призначена на пільгових умовах, не віднесено до складу внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Зазначений порядок на законодавчому рівні був визначений ст. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення".

Однак, частину другу статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачала, що підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває витрати на виплату і доставку пенсій відповідно до пунктів "б" - "з" цієї статті до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, в розмірі 50 процентів по пенсіях, призначених у 1991 році, 60 процентів - у 1992 році, 70 процентів - у 1993 році, 80 процентів - у 1994 році, 90 процентів - у 1995 році і 100 процентів - з 1996 року було виключено відповідно до Закону України від 17 лютого 2000 року №1461-111, "Про внесення змін до деяких законів України".

Отже, в момент прийняття Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закон України "Про пенсійне забезпечення" не передбачав обов'язку підприємства на відшкодування виплачених його працівникам пільгових пенсій,призначених на підставі статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В той же час, згідно з абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, зазначеною нормою абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 розділу XV

Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прямо визначено обов'язок підприємств тільки стосовно відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції було встановлено, що УПФУ в Заводському районі здійснило виплату пенсій на підставі пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які були зайняті на роботах з важкими умовами праці, визначеними у списку №2.

Оскільки список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Кабінетом Міністрів України, стосується пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то висновок суду першої інстанції про законодавчо встановлений обов'язок відповідача по здійсненню відшкодування є необґрунтованим.

Як зазначено вище, на момент введення в дію Закону 1058 закони України не передбачали обов'язку підприємств щодо відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. "б"-"з" Закону "Про пенсійне забезпечення"

Та обставина, що згідно Закону "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є об'єктом оподаткування збором на обов'язкове державне пенсійне страхування (поряд із іншими виплатами на користь найманих працівників) не може бути підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування»від 26.06.1997р. № 400/97, платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування є, зокрема суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об’єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об’єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п.16 ч.1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування»збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування належить до загально державних податків та зборів (обов’язкових платежів).

Відповідно до п.п. 2.1.2 п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі Закон 2181) органи Пенсійного фонду України є контролюючими органами стосовно збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 ст. 1 цього Закону, об’єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з»ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.1991року до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 «Про пенсійне забезпечення».

Отже, згідно Законів України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»та «Про систему оподаткування»витрати на доставку та виплату пільгових пенсій за списком №2 є об’єктом оподаткування та сплачуються суб’єктами господарювання у формі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування , який є загальнодержавним податком.

Сплата названого податку повинна здійснюватись відповідно до норм Законів "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»

Як свідчать матеріали справи, вимог на підставі названих законів позивач не заявляв. Доказів вчинення дій,передбачених як передумова звернення до суду з приводу стягнення податкового боргу ( ст.6 Закону № 2181 ) не надав.

За таких обставин , приймаючи до уваги що згідно п.п. 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону № 2181 органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи, а також державні виконавці в межах їх компетенції, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що порядок відшкодування пільгових пенсій, призначених згідно п.п. б-з ст.. 13 Закону "Про пенсійне забезпечення" був визначений постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 р. № 11-1 зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.09.1996р. за № 550/1575, якою було затверджено Інструкцію про Порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з норм ст. 19 Конституції України.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст. 195 КАС суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2009р. скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Металургмонтаж-203» задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2009р. - скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: М.О. Католікян