Справа № 2-а-399/10
Суддя: Савіцький Л. П.
Дата ухвалення: 2010-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-399/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Савіцького Л.П.,

при секретарі Бойко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради про стягнення недоплаченої допомоги по догляду за дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в поданій суду позовній заяві просить зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Нетішинської міської ради провести доплату недоотриманої допомоги при народженні дитини в сумі 1963 грн. 76 коп. та недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з вересня по грудень 2007року в сумі 1537 грн. і посилається на те, що 27.06.2007 року в неї народилася донька ОСОБА_2, про що зроблено відповідний актовий запис № 245 від 11.07.2007 року. З цього часу вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З червня по 31 грудня 2007 року в якості допомоги при народженні дитини їй виплатили кошти не в повному розмірі і заборгованість недоплати за цей період склала 1963 грн. 76 коп. З серпня по грудень 2007 року їй виплачувати і допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, яка також була виплачена не в повному розмірі, заборгованість недоплати по якій становить 1537 грн. Однак вона вважає, що відповідачем порушені її права матері у відповідності із ст. ст. 12 та 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року, оскільки нарахування їй проводились всупереч вказаному закону. Такі обмеження були встановлені «Законом про державний бюджет України» на 2007рік, стаття якого Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнана неконституційною і має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Просила поновити строк звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки про вказані обмеження прав матері та про її порушене право дізналась від знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лише в грудні 2009 року.

Вимоги позивачки підтримала і її представник ОСОБА_5

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У запереченні відповідач вимоги позивачки відхилив, просив справу розглянути у його відсутності.

Заслухавши доводи позивачки, її представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про підставність вимог позивачки частково з поновленням строку звернення до суду.

Останній суд поновляє, оскільки позивачка являючись матір'ю малолітньої дитини могла і не знати про порушене її право. Крім того, суд виходить з загальних Конституційних засад, згідно яких права і свободи гарантуються, вони не можуть бути звужені і при прийнятті нових законів, при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що визначено ст.22 Конституції України. Крім цього, розвиток сім'ї є найвищою соціальною цінністю.

Як вбачається з доводів позивачки, матеріалів справи, 27.06.2007 року позивачка народила доньку Крістіну, про що в книзі реєстрації народжень від 11.07.2007 року зроблено актовий запис за № 245.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції, яка діяла до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта протягом наступних 12 місяців у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

-абзац 2 частини 2 ст. 56 Закону: допомога при народженні дитини - у розмірі 8500 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, решта - протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- пункт 14 ст. 71 Закону: призупинити дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідач проводив виплатуодноразоої допомоги при народженні до вищезазначеного порядку та розмірів.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 не було визнано неконституційним положення абзацу 2 частини 2 ст. 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким було встановлено одноразову виплату у розмірі 8500 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Суд вважає, що Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та його положення мають вищу юридичну силу відносно інших спеціальних законів стосовно визначення розміру або порядку обчислення допомоги при народженні дитини, бо є основним та головним (окрім Конституції) фінансовим нормативним актом розподілу доходів та видатків в країні. За цих обставин, положення цього закону яким було визначено порядок нарахування допомоги при народженні дитини, є обов'язковим для застосування та вирішення справ у суді. Тобто, при визначенні розміру допомоги при народженні дитини слід керуватися абзацом 2 частини 2 ст. 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а не ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Таким чином, відповідачем була призначена правомірно допомога при народженні дитини у розмірі 8500 грн., тому відсутні підстави для визнання таких дій відповідача протиправними і в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» позивачці було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджено наявною у справі довідкою за № 40 від 21.01.2010 року з вказівками на відповідні виплати.

У своїх доводах позивачка вказувала на те, що при цій виплаті відповідачем порушені вимоги ст. 15 цього ж Закону, згідно з яким допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до б років.

За наявності вищенаведеної норми Закону та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рн/2007 вказані положення визнані неконституційними та такими , що втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення. При цьому згідно п. п. 5,6 резолютивної частини такого, це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виниклим внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, а тому суд погоджується з доводами позивачки про недоплату їй встановленої Законом означеної вище допомоги частково.

З цих підстав, суд вважає, що недоплата допомоги по догляду за дитиною до трьох років відповідачем є протиправною і звернення позивачки до суду та покладення обов'язку на відповідача провести таку доплату є правомірним способом відновлення її порушеного права. При цьому, суд вважає, що за наявності правових положень, які передбачають виплату вказаної допомоги в зазначених розмірах, а позивачка належить до групи осіб і має право на таку допомогу, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги. Слід також зазначити, що вказана допомога є соціальною гарантією розвитку дітей і має загальнодержавне значення.

Враховуючи вищевикладені правові підстави заявлених позивачкою вимог по доплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд також частково погоджується з доводами позивачки по розрахунках таких недоплат. Суд на таких підставах вважає, що відповідач зобов'язаний доплатити позивачці за період з вересня по грудень 2007 року 1537 грн.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 105 та ч. 2 ст. 162 КАС України, якими в вимоги адміністративного позову та повноваження суду при вирішенні справи по суті, у разі визнання судом бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень протиправною, що має місце і в даному випадку, суд може зобов'язати такого відповідача вчинити певні дії, які той зобовязаний виконати, зокрема провести нарахування та виплатити в повній мірі недоплачену допомогу по догляду за дитиною. При цьому, суд може стягнути з відповідача на користь позивача певну суму нарахованих грошових коштів, які всупереч закону не виплачені або якщо шкода не виплачена. Причому, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, спосіб захисту інтересів позивача, обраний судом, не обов'язково повинен збігатися з тим, що запропонував позивач у своїх вимогах.

Тому, керуючись ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. ст. 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 за захистом її прав.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради нарахувати та виплатити недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу по догляду за дитиною за період з 09.07. по 31.12.2007року з врахуванням виплачених сум.

Витрати по розгляду справи віднести на рахунок держави.

Постанову може бути оскаржено в апеляційний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення постанови через даний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та поданням апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання такої заяви.

Головуючий