Справа № 2а-3975/11/0906
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/9991/55729/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним розпорядження про звільнення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

5 серпня 2011 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (далі - сільрада) в якому просила: визнати незаконними та скасувати розпорядження сільського голови м. Тяпче від 20 листопада 2010 року № 5 «Про звільнення з роботи ОСОБА_4.» та від 6 січня 2011 року № 8 «Про внесення змін в розпорядження № 5 від 20 листопада 2010 року» (далі - спірні розпорядження); звільнити її з посади 26 березня 2011 року та внести до трудової книжки відповідний запис; прийняти та оплатити їй листки непрацездатності серія АВК № 265459 (період непрацездатності з 11 січня по 11 лютого 2011 року) та серія АВК № 247795 (період непрацездатності з 1 по 10 лютого 2011 року).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що спірні розпорядження та дії відповідача не узгоджуються з вимогами закону і порушують її права, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Долинського районного суду Івано-франківської області суду від 17 листопада 2011 року позов задоволено частково, визнано протиправними спірні розпорядження, неправильним запис у трудовій книжці, зобов'язано звільнити позивача з посади 26 березня 2011 року, прийняти та оплатити листки непрацездатності, а також внести запис про її звільнення з посади з 26 березня 2011 року. В решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не прибули, а тому справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, видаючи спірні розпорядження, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, починаючи з 18 березня 2003 року (повторно обрана на цю ж посаду 11 квітня 2006 року) проходила службу в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області.

Розпорядженням сільського голови від 27 жовтня 2010 року № 42 позивачу надано чергову відпустку на 60 календарних днів з 8 листопада 2010 року по 8 січня 2010 року.

16 листопада 2010 року, за участю позивача на засіданні сільської ради було припинено повноваження ОСОБА_4 та звільнено її з посади.

На підставі вищезазначеного рішення сільради та у відповідності до приписів частини 1 статті 50 Закону України від 25 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР, в редакції спірного періоду) відповідач, 20 листопада 2010 року видав розпорядження, яким звільнив позивача з посади з 8 січня 2011 року.

Під час відпустки, у періоди з 16 листопада по 6 грудня 2010 року і з 10 по 31 грудня 2010 року (разом 43 календарних дня) позивач перебувала на лікарняному, у зв'язку з чим 5 січня 2011 року подала до сільради заяву з оригіналами листків непрацездатності в якій просила оплатити їй такі за вищевказаний період.

Зазначену заяву позивача задоволено та здійснено відповідні страхові виплати, а 6 січня 2010 року видано розпорядження, яким визначено дату звільнення ОСОБА_4 - перший робочий день після різдвяних свят, тобто 10 січня 2011 року.

В подальшому, у періоди з 11 по 31 січня і з 1 по 10 лютого 2011 року позивач перебувала на лікарняному, а 11 лютого 2011 року звернулась з заявою про прийняття листків непрацездатності за вказані періоди та продовження відпустки.

Листом сільського голови від 23 лютого 2011 року № 39 позивача повідомлено про те, що у задоволенні її заяви відмовлено, оскільки вона звільнена з посади 10 січня 2011 року.

В цей же день, 23 лютого 2011 року позивача ознайомлено з наказами про її звільнення та видано трудову книжку.

Згідно преамбули до Закону України від 7 червня 2011 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493-ІІІ, в редакції періоду спірних правовідносин) цей Закон регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 7 цього Закону встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону № 2493-ІІІ, відповідно до якої крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); неподання відомостей або подання посадовою особою місцевого самоврядування неправдивих відомостей щодо її доходів у встановлений термін (стаття 13 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону). Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Перевибори сільських, селищних, міських голів, зміна керівників органів місцевого самоврядування не є підставою для припинення служби посадовими особами виконавчих органів рад, їх секретаріатів, крім працівників патронатної служби.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності секретаря сільської, селищної, міської ради встановлено статтю 50 Закону № 280/97-ВР.

За змістом першого речення частини 1 цієї статті секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

В свою чергу, згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, порядок проходження служби в органах місцевого самоврядування, правовий статус посадових осіб, порядок та правові гарантії перебування на службі і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування встановлено спеціальним законодавством, зокрема Законами № 280/97-ВР та № 2493-ІІІ, а дія законодавства України про працю поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування з урахуванням особливостей, передбачених цими Законами.

Спеціальним законодавством також встановлено порядок обрання та звільнення з посади секретаря сільської ради і строк його повноважень, зокрема, підставою для видання сільським головою розпорядження про звільнення секретаря ради є відповідне рішення сільської ради, прийняте на її пленарному засіданні.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних правих норм, секретар сільської ради вважається звільненим з дня припинення його повноважень відповідним рішенням сільської ради.

Звільнення секретаря сільської ради з посади оформлюється розпорядженням сільського голови, яке видається на підставі рішення сільської ради, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці.

За таких обставин, днем звільнення позивача з посади секретаря сільської ради слід вважати 16 листопада 2010 року, тобто день прийняття сільською радою рішення про припинення її повноважень.

Разом з тим, станом на день її звільнення з посади позивач перебувала у щорічній основній відпустці.

У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Право на відпочинок гарантоване статтею 45 Конституції України.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Зокрема, питання щодо часу відпочинку, державних гарантій права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання відпусток працівникам врегульовано Кодексом законів про працю України, а також Законом України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР, в редакції спірного періоду).

Як правильно встановлено судами, позивачу була надана щорічна основна відпустка згідно вимог вказаних законодавчих актів на підставі її заяви, а тому її право на відпочинок відповідачем не порушене, більше того, ОСОБА_4 були здійснені виплати, передбачені законодавством у зв'язку з перебуванням її на лікарняному в період відпустки.

Правильним є також висновок апеляційного суду про непоширення на спірні правовідносини приписів частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, якою встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Так, виходячи зі змісту цієї правової норми, її дія поширюється лише на ті випадки, коли звільнення працівника відбувається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто на підставі вольового рішення, прийнятого роботодавцем на підставі об'єктивних та (або) суб'єктивних чинників, факторів, інших обставин, що склалися в процесі трудових відносин.

У даному випадку, звільнення позивача пов'язано з настанням певних обставин, які чітко визначені спеціальним законодавством.

Настання обставин, за яких закінчуються повноваження секретаря сільської ради і відбувається його звільнення з посади не залежить від волі відповідача, а тому спірні розпорядження про звільнення ОСОБА_4 на підставі відповідного рішення сільської ради не можна ототожнити із рішенням про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач мав право на звільнення позивача з посади секретаря сільської ради в період її відпустки і перебування на лікарняному, оскільки такі дії ґрунтуються на повноваженнях, наданих сільраді та сільському голові нормами спеціального законодавства.

Окрім цього, колегія суддів наголошує на тому, що позивач мала бути звільнення з 16 листопада 2010 року, тобто з дня прийняття на пленарному засіданні сільської ради відповідного рішення.

Проте, позивач була звільнена з посади лише 10 січня 2011 року, що свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача виданням спірних розпоряджень.

Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення прозову ґрунтуються на правильному застосування норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі засновані на неправильному трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало