Справа № 802/2281/14-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 липня 2015 р. Справа № 802/2281/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського Олександра Ванадійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Волощук А.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області

про: стягнення невиплаченої зарплати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої зарплати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.05.2007р. Тульчинським районним судом визнано протиправним та скасовано наказ № 164о/с від 30.08.2006р. начальника УМВС України у Вінницькій області про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області, поновлено позивача на посаді, а також постановив стягнути за час вимушеного прогулу з 30.08.2006р. по 15.05.2007р. Оскільки ОСОБА_1 фактично було поновлено на посаді 14.10.2010р., відтак останній звернувся до суду щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про уточнення позовних вимог, зі змісту якої слідує, що позивач просить стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на мою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 62862,73 грн. (шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят дві гривні сімдесят три копійки), компенсацію частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 38993,29 грн. (тридцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три гривні двадцять дев'ять копійок) та 118 819, 93 грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімсот дев'ятнадцять гривень дев'яносто три копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням положень ст. 137 КАС України, вказане клопотання прийняте судом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в межах заявлених позовних вимог, з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд виходить з наступного.

15.05.2007р. постановою Тульчинського районного суду, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2009р. та Вищого адміністративного суду України від 05.04.2011р., визнано неправомірним наказ начальника УМВС України у Вінницькій області від 30.08.2006р. за № 164 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області.

Наказом начальника ГУМВС України у Вінницькій області від 14.10.2010р. за № 181 о/с пункт наказу від 30.08.2006р. за № 164 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 відмінено, поновлено останнього на посаді оперуповноваженого СБНОН Замостянського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області. Крім того, встановлено п.о. 650 грн., та надбавку за виконання особлико важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу та надбавку за вислугу років.

В подальшому, 25.11.2010р. капітана міліції ОСОБА_1, згідно з п. "б" ст. 64 (через хворобу) Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України (а.с. 30).

Оскільки нарахування та виплата грошового забезпечення за час вимушеного прогулу здійснено за період з 30.08.2006р. по 15.05.2007р., тоді як фактичне поновлення на роботі датоване 14.10.2010р., відтак позивач, вважаючи, що порушено його законні права та інтереси, звернувся до суду щодо стягнення невиплаченої зарплати за період з 16.05.2007р. по 25.11.2010р., компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26.11.2010р. по 18.02.2015р.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулюється Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч. 235 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що визначено ч. 2 КЗпП України.

У відповідності до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Окрім того, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. за № 114.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

У відповідності до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

В контексті даної спірної ситуації, суд зазначає, що вимушений прогул час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його.

З системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що якщо питання щодо поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Як свідчать матеріали справи, постановою Тульчинського районного суду від 15.05.2007р. ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області. Крім того, стягнуто з УМВС України у Вінницькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.08.2006р. по 15.05.2007р.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2009р. та Вищого адміністративного суду України від 05.04.2011р. рішення Тульчинського районного суду залишено без змін.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1Ф було поновлено на посаді 14.10.2010р., при цьому суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплачено лише за період з 30.08.2006р. по 15.05.2007р.

Тобто, в розрізі викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку. що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2007р. по 25.11.2010р.

У відповідності до розрахунку невиплаченої заробітної плати за 2007-2010 роки та компенсації за невиплачену заробітну плату капітану міліції ОСОБА_1 відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р. (з урахуванням внесених змін за постановами № 958 від 09.08.2001р. та № 430 від 31.03.2003р.) станом на 15.06.2014р., сума невиплаченої заробітної плати становить 62862,73 грн., в тому числі за травень - грудень 2007р. - 4428,57 грн., 2008р. - 19520,51 грн., 2009р. - 21000,22 грн., січень - жовтень 2010р. - 17913, 43 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, судом враховано наступне.

Статею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, що передбачено ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" закріплює, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Більше того, на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) поширюється дія Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. N 159.

За приписами п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати визначено, що компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Тобто, чинним законодавством на відповідача покладено обов'язок щодо проведення компенсації громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, розрахунок невиплаченої заробітної плати за 2007-2010 роки та компенсації за невиплачену заробітну плату капітану міліції ОСОБА_1 відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р. (з урахуванням внесених змін за постановами № 958 від 09.08.2001р. та № 430 від 31.03.2003р.) станом на 15.06.2014р., сума компенсації складає 32993,29 грн., в тому числі: за період з травня по грудень 2007р. у розмірі 4596,19 грн., 2008р. - 13165,31 грн., 2009р. - 9305,10 грн., січень - жовтень 2010р. 5926,69 грн.

Таким чином, з урахуванням встановленого факту порушення відповідачем термінів виплати ОСОБА_1 заробітної плати, суд приходить до висновку про стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 32993,29 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

За приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави діяйти висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, відтак суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

В контексті даної спірної ситуації суд зазначає, що жодних доказів щодо відсутності у цьому вини відповідача останнім не надано. Крім того, відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, здійснивши системний аналіз правових норм в розрізі виявлених порушень, надавши правову оцінку обставинам справи, суд, в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 62862,73 грн. (шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят дві гривні сімдесят три копійки), компенсацію частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 38993,29 грн. (тридцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три гривні двадцять дев'ять копійок) та 118 819, 93 грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімсот дев'ятнадцять гривень дев'яносто три копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович