Справа № 802/1584/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 липня 2015 р. Справа № 802/1584/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Крисько Ілони Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СЕН-10"

до: Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції (Калинівське відділення) ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними і скасування наказу про призначення документальної перевірки та податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "СЕН-10" з адміністративним позовом до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції (Калинівське відділення) ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними і скасування наказу про призначення документальної перевірки та податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "СЕН-10" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум" за період з 01.04.14р. по 30.04.14р., ТОВ "Праус" за період з 01.05.14р. по 31.05.14р., ТОВ "Бариліт Плюс" за період з 01.05.14р. по 31.07.14р., ТОВ "Талис Плюс" за період з 01.06.14р. по 30.06.14р., ТОВ "Антареас" за період з 01.07.14р. по 31.07.14р., відповідачем було складено акт №102/22/37258704 від 21.10.2014 року.

Перевірка була проведена на підставі наказу від 22.09.2014р. №399 "Про призначення документальної перевірки", який був вручений директору товариства 24.09.2014р.

В подальшому, 24.11.2014 року товариство отримало поштовим зв"язком податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року, яким ТОВ "СЕН-10" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 7853282,00 грн.

З даним рішенням позивач не погодився та оскаржив його на імя начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області. За результатами розгляду первинної скарги товариство отримало рішення про скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року в частині 9000грн. основного платежу та 4500грн. штрафних санкцій, а в іншій частині рішення залишено без змін.

Позивач, скориставшись своїм правом на оскарження, направив адміністративну скаргу Голові Державної фіскальної служби України про перегляд податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року та про результати розгляду первинної скарги. Проте податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.

За наслідками розгляду скарг, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.12.2014 року №№, НОМЕР_1.

Товариство не погоджується з наказом про призначення документальної перевірки та податковими повідомленнями-рішення, вважає їх протиправними з наступних підстав.

Щодо протиправності наказу, то позивач зазначає, що у відповідача не було будь-яких фактів, які б свідчили про можливі порушення податкового законодавства ТОВ "СЕН-10". Крім того, наказ оформлений з порушенням п. 42.1 ст. 42 Податкового кодексу України (далі ПКУ), а саме не містив обовязкових реквізитів підпис керівника податкового органу не завірена печаткою.

Щодо порушень податкового законодавства, то позивач не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки відносно не підтвердження реальності здійснення ТОВ "СЕН-10" господарських операцій з придбання нафтопродуктів у його контрагентів та, відповідно, із податковими повідомленнями-рішеннями. Відтак товариство звернулось до суду із вимогами про скасування рішень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях, що долучені до матеріалів справи, просив позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, обгрунтовуючи свою позицію правильністю своїх висновків, що знайшли відображення у акті перевірки №102/22/37258704 від 21.10.2014 року та, як наслідок, в прийнятих податкових повідомленнях-рішеннях

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_5, яка в товаристві працювала бухгалтером. Суду зазначила, що після доставки вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами. Весь товар, який доставлявся партіями на АЗС згідно заявок, обліковувся в журналах обліку прийому нафтопродуктів. Крім того, з прибуттям нафтопродуктів на АЗС в автоцистерні перевірялись наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у ТТН, відповідність найменування, марки і виду. Щодо доставки товару, податкових накладних, актів прийому-передачі газу та нафтопродуктів, оплати за придбаний товар, свідок надавала пояснення, які відтворюють зміст позовної заяви.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

22.09.2014 року відповідно до вимог пп.78.1.1, п. 78.1 ПКУ був виданий наказ №399 "Про призначення документальної перевірки". Даний наказ прийнятий в звязку з тим, що на запит контролюючого органу платником не надано в повному обсязі всі вказані в запитах документи, які б спростовували виявлені факти порушення з боку ТОВ "СЕН-10".

Протягом періоду з 24.09.2014р. по 14.10.2014р. старшим державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту Козятинської ОДПІ ГУ Мін доходів ОСОБА_2 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "СЕН-10", код за , з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум" за період з 01.04.14р. по 30.04.14р., ТОВ "Праус" за період з 01.05.14р. по 31.05.14р., ТОВ "Бариліт Плюс" за період з 01.05.14р. по 31.07.14р., ТОВ "Талис Плюс" за період з 01.06.14р. по 30.06.14р., ТОВ "Антареас" за період з 01.07.14р. по 31.07.14р.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №102/22/37258704 від 21.10.2014 року, у висновках якого зазначено про порушення ТОВ "СЕН-10" п. 198.1, п. 198.6 статті 198, п. 201.10 статті 201, п. 200.1, п. 200.2 статті 200 ПКУ, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму ПДВ 5244521 грн., в тому числі: за квітень 2014 року на суму 24346грн, за травень 2014 року на суму 1439474грн, за червень 2014 року на суму 2030520грн, за липень 2014 року на суму 1750181грн.

На підставі даних висновків Козятинською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області 18.11.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ "СЕН-10" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на суму 5244521 грн. за основним платежем та на 2622261 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 7866782,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку до податкових органів вищого рівня, а саме до начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області та Голови Державної фіскальної служби України 02.12.2014 р. та 31.12.2014 року відповідно.

За результатами розгляду первинної скарги рішенням від 19.12.2014 року № 65/10/02-32-10-04 керівником Головного управління Міндоходів у Вінницькій області скаргу товариства задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року скасоване в частині 9000грн. основного платежу та 4500грн. штрафних санкцій, а в іншій частині рішення залишено без змін. Крім того в рішенні зазначено, що Козятинській ОДПІ (Калинівське відділення) ГУ ДФС у Вінницькій області сформувати та направити податкове повідомлення-рішення форми «В4» про зменшення зарахування відємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду (рядок 20.2) Декларації (уточнюючого розрахунку) за липень 2014 року на суму 37962 грн.

В наслідок розгляду первинної скарги відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2014 року, яким ТОВ "СЕН-10" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на суму 5235521 грн. за основним платежем та на суму 2617761 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 7853282,00 грн.; та податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2014 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 37 962 грн.

Остаточним рішенням Державної фіскальної служби України від 25.02.2015 року №3950/6/99-99-10-01-01-15 скаргу ТОВ "СЕН-10" залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін. В даному рішенні вказано, що керуючись главою 5 ПКУ, ДФС України залишає податкове повідомлення-рішення Козятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області № від 18.11.2014 року з урахуванням рішення про розгляд первинної скарги (податкові повідомлення-рішення Козятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області № від 26.12.2014 року, № від 26.12.2014 року).

Щодо вимоги позивача в частині оскарження наказу від 22.09.2014р. №399 "Про призначення документальної перевірки", то суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Згідно п. 78.1.1. ст. 78 ПКУ за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно наявних в матеріалах справи копій письмових запитів (Т.3 а.с. 271-283), у податкового органу були наявними обставини для проведення документальної виїзної перевірки, оскільки останній не погодився з доводами, що підприємством були надані всі пояснення та документальне підтвердження на письмові запити податкового органу.

Відповідно до п. 78.4. ст. 78 ПКУ про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно матеріалів справи, копія наказу була вручена директору товариства 24.09.2014 року.

Крім того, суд зазначає, що порядок ведення документації та вимоги до правильності діловодства в органах виконавчої влади закріплений Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 30.11.2011 року №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_6 автономної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади».

Відповідно до п. 73 Постанови, на документах, що засвідчують право громадян і юридичних осіб, на яких фіксуються факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової особи скріплюється гербовою печаткою установи. Перелік інших документів, підписи на яких необхідно скріплювати гербовою печаткою, визначається установою на підставі нормативно-правових актів та примірного переліку документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою в інструкції установи. Пункт 74 визначає, що відбиток печатки, на якій зазначено найменування установи або її структурного підрозділу (без зображення герба), ставиться також на копіях документів, що надсилаються в інші установи, та на розмножених примірниках розпорядчих документів у разі розсилання.

Наказ, як розпорядчий документ носить немайновий характер, тому обовязкових вимог щодо наявності такого реквізиту як печатка непередбачено ні в Постанові Кабінету ОСОБА_6 України, ні в наказі ДФС України №397 від 05.06.2015 року (зміни до наказу №22 від 31.07.2014 року) «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами ДФС при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків». Даним наказом рекомендовано керуватись при організації, проведені та реалізації матеріалів перевірок платників податків.

Разом з тим, оскаржений наказ є актом індивідуальної дії та припинив свою дію після його виконання тобто проведення перевірки, а відтак вже не може бути скасованим після його виконання. Перевірка платника вже відбулась та наступили наслідки у вигляді прийнятих повідомлень рішень.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 18.11.2014 року, суд вважає, що воно не підлягає скасуванню та виходить із наступного.

На підставі ст. 55 Податкового кодексу України, п. 9.2 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 25.12.2013 р. №848, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2014 р. за №99/24876, Головне управління ДФС у Вінницькій області скасувало податкове повідомлення-рішення Козятинської ОДПІ (Калинівське відділення) ГУ ДФС у Вінницькій області від 18.11.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 7866782 грн., в тому числі: за основним платежем - на суму 5244521 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 2622261 грн., в частині 9000 грн. основного платежу та 4500 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Тобто загальну суму грошового зобов'язання зменшено на 13500 грн.

Відповідно до абз. 2 пункту 3.4 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України №1236 від 28.11.2012 р. "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків", до платника податків направляється нове податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Пунктом 5.3 цього ж розділу встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 5.1.2 пункту 5.1, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Відтак податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року згідно підпункту 5.1.2 пункту 5.1 розділу V Наказу вважається відкликаним.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Сен-10" в частині визнання протипраним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 р. не підлягають задоволенню.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та № від 26.12.2014 р., то суд виходить із наступного.

Згідно п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 ПК України).

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, суд встановив, що в ході перевірки податковий орган дійшов висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами з приводу придбання палива.

Проте, такі висновки відповідача свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій, суд встановив, що між ТОВ "СЕН-10" та ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум", ТОВ "Праус", ТОВ "Бариліт Плюс", ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антареас" укладено договори поставки нафтопродуктів та газу вуглеводного скрапленого марки СПБТ №34/14-П від 27.03.2014 р. (а. с. 116-117 Т.1), №94/14-П від 19.04.2014 р. (а. с. 122-123 Т.1), №01/72 від 01.04.2014 р. (а. с. 128-130 Т.1), №01/39-НП від 01.05.2014 р. (а. с. 135-137 Т.1), №01/92-НП від 01.05.2014 р. (а. с. 142-144 Т.1), №01/06-36П від 01.06.2014 р. (а. с. 149-151 Т.1), №ДГ-0107-44 від 01.07.2014 р. (а. с. 156-158 Т.1), відповідно до яких вищевказані підприємства зобов'язались передати у власність позивача нафтопродукти та газ вуглеводний скраплений марки СПБТ, а позивач - прийняти і оплатити їх вартість.

За умовами договорів №34/14-П від 27.03.2014 р. та №01/72 від 01.04.2014 р., поставка газу вуглеводного скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ здійснювалась на умовах - склад Покупця (АЗС) (пункт 3). Передача газу здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі. Асортимент, кількість, ціна вартість товару визначається сторонами у відповідних додаткових угодах до вказаних договорів (пункт 2).

За умовами договорів №01/72 від 01.04.2014 р., №01/39-НП від 01.05.2014 р., №01/92-НП від 01.05.2014 р., №01/06-36П від 01.06.2014 р., №ДГ-0107-44 від 01.07.2014 р., поставка нафтопродуктів здійснювалась на умовах EXW Інкотермс 2010, резервуари ПАТ "Дніпронафтопродукт" та інших нафтобаз, що належать цьому підприємству на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (підпункт 4.2). Передача нафтопродуктів здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі (підпункт 2.1.1). Оплата нафтопродуктів здійснюється у безготівковій формі шляхом переведення коштів на рахунок продавця протягом 120 днів з дати підписання актів приймання-передачі (пункт 5.1). Ціна товару є договірною та вказується в додаткових угодах до договору (пункт 5.5).

Зокрема, на виконання взятих зобов'язань за відповідними договорами, між позивачем та ТОВ "СЕН-10" та ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум", ТОВ "Праус", ТОВ "Бариліт Плюс", ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антареас" підписано та скріплено печатками додаткові угоди:

1) №00057 від 27.03.2014 року до договору №34/14-П від 27.03.2014 року про поставку газу вуглеводного скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ в кількості 4,2 т. на суму без ПДВ 38010,00 грн. Всього на суму 45612,00 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 7602,00 грн.(а. с. 118 Т.1).

2) №00059 від 19.04.2014 р. до договору №94/14-П від 19.04.14 р. про поставку газу вуглеводного скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ в кількості 9,2 т. на суму без ПДВ 16744,00 грн. Всього на суму 100464,00 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 16744,00 грн.(а. с. 124 Т.1).

3) №00193 від 01.04.14 р. до договору №01/72 від 01.04.14 р. про поставку:

- бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 13200,00 т. на суму без ПДВ 1622161,20 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 60,522 т. на суму без ПДВ 817047,00 грн.

Всього на суму 2927049,84 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 487841,64 грн.(а. с. 132 Т.1).

4) №00082 від 01.05.14 р. до договору №01/39-НП від 01.05.14 р. про поставку:

- бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 251,873 т. на суму без ПДВ 4029968,00 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 148,282 т. на суму без ПДВ 2387340,20 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 22,433 т. на суму без ПДВ 361171,30 грн.

Всього на суму 8134175,40 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 1355695,90 грн. (а. с. 139 Т.1).

5) №00144 від 01.05.14 р. до договору №01/92-НП від 01.05.14 р. про поставку палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару зг. з УКТ ЗЕД НОМЕР_4 в кількості 347,841 т. на суму без ПДВ 4904558,10 грн.

Всього на суму 5885469,72 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 980911,62 грн.(а. с. 146 Т.1).

6) №00060 від 01.06.14 р. до договору №01/06-36П від 01.06.14 р. про поставку:

- бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 190,137 т. на суму без ПДВ 3042192,00 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 114,728 т. на суму без ПДВ 1847120,80 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 39,234 т. на суму без ПДВ 631667,40 грн.;

- палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару зг. з УКТ ЗЕД НОМЕР_4 в кількості 318,101 т. на суму без ПДВ 4485224,10 грн.

Всього на суму 12007445,16 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 2001240,86 грн.(а. с. 153 Т.1).

7) №00091 від 01.07.14 р. до договору №ДГ-0107-44 від 01.07.14 р. про поставку:

- бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_2 в кількості 23,789 т. на суму без ПДВ 380624,00 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 37,796 т. на суму без ПДВ 608515,60 грн.;

- бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3 в кількості 8,987 т. на суму без ПДВ 144690,70 грн.;

- палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару зг. з УКТ ЗЕД НОМЕР_4 в кількості 69,745 т. на суму без ПДВ 983404,50 грн.

Всього на суму 2540681,76 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 423446,96 грн.(а. с. 160 Т.1).

На підтвердження передачі нафтопродуктів та газу за відповідними договорами та додатковими угодами до них сторонами складено акти приймання-передачі №000 від 30.04.2014 року до договору поставки №34/14-П від 27.03.14 на суму 45612,00 грн., в тому числі ПДВ 7602,00 грн. (а. с. 120 Т.1); №00059 від 30.04.14 р. до договору поставки №94/14-П від 19.04.14 р. на суму 100464,00 грн., в тому числі ПДВ 16744,00 грн. (а. с. 126 Т.1); №00193 від 30.04.14 р. до договору поставки №01/72 від 01.04.14 р. на суму 2927049,84 грн., в тому числі ПДВ 487841,64 грн. (а. с. 133 Т.1); №00082 від 31.05.14 р. до договору поставки №01/39-НП від 01.05.14 р. на суму 8134145,40 грн., в тому числі ПДВ 1355695,90 грн. (а. с. 140 Т.1); №00144 від 31.05.14 р. до договору поставки №01/92-НП від 01.05.14 р. на суму 5885469,72 грн., в тому числі ПДВ 980911,62 грн. (а. с. 147 Т.1); №00060 від 30.06.14 р. до договору поставки №01/06-36П від 01.06.14 р. на суму 12007445,16 грн., в тому числі 2001240,86 грн. (а.с. 154 Т.1); №00091 від 31.07.14 р. до договору поставки №ДГ-0107-44 від 01.07.14 р. на суму 2540681,76 грн., в тому числі ПДВ 423446,96 грн. (а. с. 161 Т.1).

Позивач повністю оплатив вартість кожної окремої партії переданих нафтопродуктів, що підтверджується копіями платіжних доручень №3726 від 24.09.14 р. (т. 2 а. с. 108), №3727 від 24.09.14 р. (т. 2 а. с. 109), №3738 від 01.10.14 р. (т. 2 а. с. 110), №3877 від 17.03.15 р. (т. 2 а. с. 170), №3878 від 17.03.15 р. (т. 2 а. с. 184), №2990 від 28.04.14 р. (т. 2 а. с. 201), №3176 від 21.05.14 р. (т. 2 а. с. 202), №3430 від 20.06.14 р. (т. 2 а. с. 203), №3616 від 18.07.14 р. (т. 2 а. с. 204), №3652 від 07.08.14 р. (т. 2 а. с. 205), №3842 від 17.02.15 р. (т. 2 а. с. 206).

При цьому, після складання актів приймання-передачі поставлених нафтопродуктів та газу ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум", ТОВ "Праус", ТОВ "Бариліт Плюс", ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антареас" виписали та надали позивачу до кожного акта (кожної поставленої партії) податкові накладні №90 від 30.04.14 р. (а. с. 121), №92 від 30.04.14 р. (а. с. 127), №192 від 01.04.14 р. (а. с. 134), №85 від 31.05.14 р. (а. с. 141), №278 від 31.05.14 р. (а. с. 148), №60 від 30.06.14 р. (а. с. 155), №93 від 31.07.14 р. (а. с.162), відповідно, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит.

Досліджуючи вказані господарські операції між ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум", ТОВ "Праус", ТОВ "Бариліт Плюс", ТОВ "Талис Плюс", ТОВ "Антареас" та ТОВ "СЕН-10" податковий орган обмежився лише доказами, які підтверджували прямі зв'язки між даними особами, не звернувши увагу на таку суттєву умову договорів як місце зберігання нафтопродуктів, що передавалися за договорами поставки, та не дослідивши умови та порядок їх передання у власність позивачу.

Зокрема, як зазначалось вище, відповідно до пункту 4.2 Договорів поставки нафтопродуктів: "Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW -резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010)".

Аналогічні умови поставки були відображені в додаткових угодах: №00193 від 01.04.14 р. між ТОВ "Сен-10" та ТОВ "Праус" (а. с. 132); №00082 від 01.05.14 р. між ТОВ "Сен-10" та "Барилит Плюс" (а. с. 139); №00144 від 01.05.14 р. між ТОВ "Сен-10" та ТОВ "Барилит Плюс" (а. с. 146); №00060 від 01.06.14 р. (а. с. 153); №00091 від 01.07.14 р. (а. с. 160).

Згідно Правил ІНКОТЕРМС-2010, "EXW (EX Works (... Named place)) Франко завод (…название места). Термин "Франко завод" означает, что продавец считается выполнившим свои обязанности по поставке, когда он предоставит товар в распоряжение покупателя на своем предприятии или в другом названном месте (например, на заводе, фабрике, складе и т. п.). Продавец не отвечает за погрузку товара на транспортное средство, а также за таможенную очистку товара для экспорта".

Таким чином за умовами поставки було визначено надання в розпорядження нафтопродуктів в місці їх зберігання, а саме на нафтобазах "Дніпронафтопродукт".

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ "Дніпронафтопродукт" укладено договір зберігання №2609 від 01.09.2011 року, за яким останнє зобов'язалось приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності позивача, і повернути їх за першою його вимогою, в тому числі і зі складів третіх осіб (т. 2 а. с. 187).

Так, наявні у справі докази свідчать про те, що ТОВ «Праус» листом №326/02-П від 01.04.2014 року (а. с. 131), ТОВ «Барилит Плюс» листами №152/07-БП від 01.05.14 р. та №153/07-БП від 01.05.14 р. (а. с. 138, 145), ТОВ «Талис-Плюс» листом №74/06-ТП від 01.06.14 р. (а. с. 152), ТОВ «Антарес» листом №91/07-А від 01.07.14 р. (а. с. 159) повідомили ТОВ «Сен-10», що нафтопродукти, придбані згідно договорів №01/72 від 01.04.2014 року, №01/39-НП від 01.05.14 р., №01/92-НП від 01.05.14 р., №01/06-36П від 01.06.14 р., №ДГ-0107-44 від 01.07.14 р. знаходяться на зберіганні в ПАТ "Дніпронафтопродукт", у якого можуть бути отримані в будь який час на протязі дії вищевказаних договорів. При цьому ПАТ "Дніпронафтопродукт" про перехід права власності повідомлений.

Разом із тим правовідносини, пов'язані із зберіганням належних ТОВ "Праус", ТОВ "Барилит Плюс", ТОВ "Талис Плюс" та ТОВ "Антарес" нафтопродуктів на нафтобазах ПАТ "Дніпронафтопродукт" були визначені укладеним між вказаними підприємствами та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (зберігач) договорами зберігання №4216 від 01 липня 2014 р., №4130 від 30.05.14 р., №4027 від 30.04.14 р. (т. 4 а. с. 28-33) та № 3674 від 01 серпня 2013 року (т. 3 а. с. 14-15), відповідно до умов яких зберігач має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, з якими підприємство має відповідні договірні відносини.

В судовому засіданні встановлено, що нафтопродукти, придбані згідно договорів №01/72 від 01.04.2014 року, №01/39-НП від 01.05.2014 року, №01/92-НП від 01.05.14 р., №01/06-36П від 01.06.14 р. та №ДГ-0107-44 від 01.07.14 р. зберігались на складах які використовує ПАТ "Дніпронафтопродукт", це зокрема:

- м. Кременчук, відповідно до договору надання послуг №3220 від 04.01.2013 року, укладеного між ТОВ "Еквіта" та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (т. 4 а. с. 34-35);

- м. Калинівка, відповідно до договору надання послуг №3289 від 01.02.2013 року, укладеного між ТОВ "КНП-ПЛЮС" та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (а. с. 36-37).

За умовами вищевказаних договорів і ТОВ "Еквіта" і ТОВ "КНП-ПЛЮС" є вантажовідправниками в розумінні п. 11.4 Наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України" від 14.10.1997р. № 363, про що ПАТ "Дніпронафтопродукт" повідомляло позивача у письмовій формі відповідними листами (т. 4 а. с. 27).

З огляду на вищевикладене, суд вважає непереконливим посилання контролюючого органу на ту обставину, що до перевірки позивачем не надано доказів на підтвердження переміщення нафтопродуктів від ТОВ "Праус", ТОВ "Бариліт Плюс", ТОВ "ОСОБА_7 ТОВ "Антареас" до ТОВ "СЕН-10", оскільки такі докази стосуються господарських стосунків ПАТ "Дніпронафтопродукт", як зберігача переданого товару. При цьому суд виходить із того, що відповідачем не вживалися жодні заходи щодо дослідження та руху придбаних позивачем нафтопродуктів зі складів ПАТ "Дніпронафтопродукт" до кінцевого реалізатора, яким в даному випадку є позивач, а отже і висновки проведеної перевірки ТОВ "СЕН-10", що викладені в акті від 21.10.2014 року, не можуть вважатися повними та об'єктивними.

Відповідно до п. 2.1.3, п. 2.1.4 договорів зберігання №4027 від 30.04.2014 року, №4130 від 30.05.14 р., №4216 від 01.07.14 р., відпуск товару здійснюється зі складів третіх осіб відповідно до заявок позивача (усних чи письмових).

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "СЕН-10" зверталось до ПАТ "Дніпронафтопродукт" із заявками щодо надання дозволу на навантаження автомобілів нафтопродуктами, із зазначенням відповідної нафтобази (ТОВ "КНП-ПЛЮС" м. Калинівка чи ТОВ "Еквіта" м Кременчук).

Подальше транспортування нафтопродуктів безпосередньо на автозаправні станції позивача для роздрібної реалізації здійснювалось товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" на підставі договору №29 від 11.02.2013 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом (т. 2 а. с. 207-209), а також товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Вей" на підставі договору №Е07/13 від 18.03.2013 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом та підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, що додані до матеріалів справи.

Товарно-транспортні накладні містять відомості про об'єм, масу, густину та температуру нафтопродуктів, підписи уповноважених осіб за відпуск та прийняття нафтопродуктів.

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно підпункту 10.2.1 пункту 10.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496, встановлено, що приймання нафтопродуктів, які надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

З наведеного слідує висновок, що прийняття нафтопродуктів за кількістю та якістю на підставі товарно-транспортних накладних не суперечить вимогам даної інструкції.

Разом з тим, порушення зазначених правил є підставою для притягнення винних осіб до відповідальності саме за порушення цих правил. При цьому, законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання правил перевезення та приймання нафтопродуктів, які не є законодавчими документами з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту.

На переконання суду, підписання сторонами актів приймання-передачі нафтопродуктів за підсумками декількох поставок, які визначені як окремі партії, не є доказом порушення позивачем положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не є доказом безтоварності господарських операцій, оскільки саме сторони договору мають право визначати порядок обміну товаросупровідними документами та дату набуття права власності на товар.

Крім того, судом беруться до уваги покази свідка, яка зазначила, що після доставки вантажу, зазначеного у ТТН, в пункт розвантаження, паливо оприбутковувалось відповідальними особами. Весь товар, який доставлявся партіями на АЗС згідно заявок, обліковувся в журналах обліку прийому нафтопродуктів. Разом з тим, з прибуттям нафтопродуктів на АЗС в автоцистерні перевірялись наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у ТТН, відповідність найменування, марки і виду. Оригінали журналів, товаро-транспортні накладні оглядались в судовому засіданні вибірковим порядком. Копії всіх первинних документів надані до матеріалів справи.

Щодо посилання контролюючого органу на ту обставину, що податкові накладні повинні бути виписані в день фактичної передачі товару, суд зазначає, що оформлення контрагентом позивача податкових накладних в день підписання актів приймання-передачі нафтопродуктів не суперечить вимогам п. 198.1 та п. 198.2 ст. 198 ПК України, оскільки право власності на товар від продавця перейшло до позивача саме з моменту підписання вказаних актів приймання-передачі, як це передбачено підпунктом 2.1.1 та пунктом 4.5 договорів поставки нафтопродуктів. Суд звертає увагу, що подальша реалізація товару до переходу права власності на цей товар до покупця не спростовує реальності здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом, натомість, може бути підставою для вирішення договірних спорів між сторонами договору. Більш того, вказані обставини не позбавляють позивача права на податковий кредит та не змінюють його величину.

Крім того, як встановлено судом, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним.

До перевірки позивачем були надані сертифікати відповідності зареєстровані в реєстрі за №ual.035.0193654-11, термін дії з 20.12.2011 року до 04.05.2016 року, продукція бензин автомобільний підвищеної якості А-92 євро, виду II класу С; №ual.035.0193651-11, термін дії з 20.12.2011 року до 04.05.2016 року, продукція бензин автомобільний підвищеної якості А-95 євро, виду II класу D, які містять відомості про виробника нафтопродуктів (ТАТ "Укртатнафта") та підтверджують відповідність вказаних нафтопродуктів вимогам державних стандартів по їх виготовленню. Дані про сертифікати відповідності нафтопродуктів відображені у товарно-транспортних накладних, що дає змогу ідентифікувати які саме нафтопродукти транспортувались.

Щодо посилання контролюючого органу на відсутність у позивача паспортів якості нафтопродуктів, суд зазначає, що відповідно до п. 5.6 Інструкції з контролювання якості нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України №271/121 від 04.06.2007 року, паспорти якості, які видані вантажовідправником по одному примірнику від кожної партії нафти та/або нафтопродукту, зберігаються в організації не менше трьох місяців після реалізації даної партії нафтопродукту. Відтак, після закінчення вказано терміну позивачем були знищені паспорти якості нафтопродуктів, оскільки була відсутня необхідність їх подальшого зберігання.

З огляду на викладене посилання контролюючого органу на неможливість встановлення походження нафтопродуктів і газу є безпідставними.

В контексті наведених обставин, суд приходить до висновку, що зазначені господарські операції фактично відбулись та спрямовані на задоволення позивачем власних потреб у господарській діяльності, оскільки позивач здійснював подальшу реалізацію нафтопродуктів на АЗС, які перебували у користуванні ТОВ "СЕН-10".

Що ж до інших доводів відповідача.

Так, відповідач стверджує, що місцем підписання всіх договірів поставки є місто Дніпропетровськ, проте доказів перебування директора позивача у відрядженнях немає.

Суд критично оцінює такі доводи контролюючого органу, оскільки законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено оформлення відряджень для підтвердження факту укладення договорів чи підписання бухгалтерських документів поза межами місцезнаходження платника податків. Відсутність документального оформлення відрядження не перешкоджає керівнику від'їхати до іншого міста для оформлення господарських операцій та не є доказом факту його відсутності в тому чи іншому місці.

Щодо посилань відповідача на наявність недоліків та помилок в оформленні товаросупровідних документів, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Зазначена правова позиція відображена в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11.

Отже, первинними бухгалтерськими документами підтверджено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами.

На думку суду, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Однак, відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів та не зазначено будь-яких обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій позивача та доказів, які виключають право позивача на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту.

Посилання відповідача на відсутність у названих постачальників об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності їх за місцезнаходженням, відсутності основних засобів та робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником.

Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб'єктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобов'язаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Що стосується порушень підприємством пункту 201.10 ст. 201 ПКУ згідно якої, щодо відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрв покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту, то суд встановив.

ТОВ "ОСОБА_4 Петролеум" за квітень 2014 року, ТОВ "Праус" за за травень 2014 року, ТОВ "Бариліт Плюс" за травень-липень 2014 року, ТОВ "Талис Плюс" за червень 2014 року та ТОВ "Антарес" за липень був повністю дотриманий порядок заповнення податкових накладних, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо податкової накладної №278 від 31.05.2014 року, що була надана постачальником ТОВ "Бариліт Плюс" і не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, то судом встановлено, що ТОВ "Сен-10" до податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року було подано додаток 8, що надало позивачу можливість скористатись правом на віднесення суми ПДВ зазначеної у вказаній податковій накладній до суми податкового кредиту за травень 2014 року.

Крім того, ТОВ "Сен-10" визначило у відповідних місяцях з квітня по липень 2014 року суму податку, що підлягає сплаті (перерахуванні) до Державного бюджету України, як різниця між сумою податкового зобов"язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Зазначене підтверджується податковими деклараціями за квітень-липень 2014 року, що долучені до матеріалів справи.

У зв"язку з отриманням позитивного значення суми податку на додану вартість за квітень, травень 2014 року, позивач у встановлені строки сплатив до бюджету відповідні суми податку на додану вартість. Вказане підтверджується платіжними дорученнями №3097 від 28.05.2014 року на суму 15000,00грн, №3388 від 27.06.2014 року на суму 30000,00грн.(копії платіжних доручень додаються).

Суд також оцінює критично посилання відповідача на акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська №627/223/37276126 від 11.06.2014р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус", оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014р. у справі №804/9005/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014р., визнано протиправними дії державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року, за результатами якої складено акт № №627/223/37276126 від 11.06.2014р. "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року". Судові рішенні набрали законної сили 04.12.2014р. Отже, в судовому порядку спростовано висновки вказаного акту перевірки №627/223/37276126 від 11.06.2014р.

Разом з тим, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 р. у справі №804/12703/14, залишеною в частині без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 р. визнано протиправними дії ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Барилит Плюс" під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 р., за результатами якої складено Акт №2022/04-66-22-03/38361609 від 24.07.2014 р. "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Барилит Плюс" під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 р.".

Також, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р. у справі №804/11319/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 р., визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 17.07.2014 р. №19690/10/04-62-18-02-28, зобов'язано податковий орган прийняти податкову декларацію ТОВ "Талис Плюс" з податку на додану вартість за червень 2014 року з додатками датою її фактичного отримання - 15.07.2014 року та відобразити показника (дані) податкової декларації ТОВ "Талис Плюс" з податку на додану вартість за червень 2014 р. з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в інтегрованих картах ТОВ "Талис Плюс".

Суд акцентує увагу, що в матеріалах справи відсутні вироки суду, які набрали законної сили та якими встановлено укладення договорів між позивачем та названими контрагентами з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення угод з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само не встановлено і ухилення від сплати податків за наслідками виконання згаданих договорів з боку позивача.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, ніким не оскаржені та у судовому порядку не визнані недійсними.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представники відповідача в судовому засіданні не довели належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку оскаржувані податкові повідомлення - рішення Козятинської ОДПІ № та № від 26.12.2014 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній справі, а саме судовий збір у розмірі 268 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції від 26.12.2014 року №№, НОМЕР_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СЕН-10" понесені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволеної частини вимог в сумі 268 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна