Справа № 2а-14/10
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/800/3515/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області (далі - УПСЗН Новоселицької РДА) про перерахунок та стягнення заборгованості з виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 січня 2010 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 у Новоселицькому районному суді Чернівецької області пред'явила позов до УПСЗН Новоселицької РДА про перерахунок та стягнення заборгованості з виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті їй допомоги по догляду за її трьома дітьми до досягнення ними трирічного віку та у зв'язку із народженням дитини, а також зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь невиплачену в повному обсязі допомогу по догляду за дитиною до трьох років період за 2007, 2009 роки та допомогу у зв'язку із народженням дитини.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 січня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії УПСЗН Новоселицької РДА щодо нарахування за 2009 рік щомісячної державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Стягнуто з УПСЗН Новоселицької РДА на користь позивача суми щомісячної державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за 2009 рік: на ОСОБА_5 - 268, 24 грн., на ОСОБА_6 - 1 799,61 грн. та на ОСОБА_7 - 1 799,61 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року апеляційні скарги УПСЗН Новоселицької РДА та ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 січня 2010 року скасовано та прийнято нову якою позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії УПСЗН Новоселицької РДА щодо невиплати допомоги по догляду за дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до досягнення ними трирічного віку.

Зобов'язано УПСЗН Новоселицької РДА здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 недоплаченої державної допомоги по догляду за дітьми: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до досягнення ними трирічного віку за 2009 рік у розмірі, визначеному статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в УПСЗН Новоселицької РДА, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалюючи рішення у справі судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII "Про допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХII), дія якого поширюється на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Так судами в порушення вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не з'ясовано обставини стосовно того, чи є позивач застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, чи ні, що має значення для правильного вирішення справи.

Для визначення який саме закон підлягає застосуванню для вирішення спору слід більш конкретно встановити обставини. Суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини у справі та давати їм оцінку. Отже, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наступне.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом № 2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХII та Закону № 2240-III.

Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40- 44.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й пункту 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення

№ 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Крім того, колегія суддів вказує на те, що в частині позовних вимог

ОСОБА_4 на отримання розміру допомоги при народженні дитини, рішення судом першої інстанції взагалі не приймалося.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на такі порушення та залишив його без зміни.

Відповідно до положень частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суди попередніх інстанцій не виконали вимог частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України й постановили незаконні рішення, які підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід виконати вказівки суду касаційної інстанції, більш повно встановити обставини у справі та у залежності від встановленого, - вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 січня 2010 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про перерахунок та стягнення заборгованості з виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.