Справа № 810/530/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/530/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулися до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 100250002/2014/000258/2 від 06.08.2014 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Київська міська митниця ДФС подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю підтримує таку правову позицію з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2014 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «SIROFOODSS.A.» (Іспанія) укладено контракт купівлі-продажу № 577, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує продукцію в асортименті, кількості та вартості, визначеної інвойсами, а саме: печиво солодке сухе із вмістом молочних жирів менш як 8%, виробник - GalletasSiroS.A., торгова марка - Премія, митна вартість 1,49 євро за кг.

Товар заявлений до митного оформлення відповідно до поданої Київській міжрегіональній митниці Міндоходів митної декларації № 100250002/2014/067049/001 від 05.08.2014 року.

Позивачем для визначення митної вартості товару за ціною договору подано до митного органу всі необхідні документи, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 018154 від 28.07.2014; довідку про транспортні витрати б/н від 04.08.2014; рахунок-фактуру (інвойс) № від 28.07.2014; страховий поліс № 2127 від 29.07.2014; зовнішньоекономічний контракт № 577 від 06.05.2014; прайс-лист б/н від 12.11.2013; пакувальний лист б/н від 28.07.2014; сертифікат походження № 6689382 від 31.07.2014; комерційна пропозиція б/н від 12.11.2013; листи від виробника від 05.08.2014; лист до митниці № 1382 від 06.08.2014; експортна декларація країни відправлення № 14 ES002045 1 035562 8 від 29.07.2014.

Митним органом для підтвердження митної вартості товару відповідно до ст. 53 МК України було витребувано від декларанта-позивача додаткові документи.

Листом від 06.08.2014 року № 1382 позивачем на виконання вимог митного органу було надано додаткові документи, а саме: висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № Ц-329 від 06.08.2014 року; заявку на перевезення № 577-1 від 22.07.2014 року; генеральний договір добровільного страхування № 101014611 від 06.12.2013 року.

Проте, митним органом прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів, якими скориговано митну вартість товару від 06.08.2014 №100250002/2014/000258/2, згідно якого заявлена митна вартість становила 1,49 євро/кг, після коригування - 1,91 євро/кг.

У рішенні митна вартість була визначена за 6, резервним методом, внаслідок чого виникла переплата митних платежів.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п'ятастатті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Згідно ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України слідує, що існує вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується зі ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, за якими: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Окрім того, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем під час митного оформлення до податкового органу разом з додатковими поясненнями не було подано лише ті документи, які були відсутні на момент митного оформлення, зокрема виписка з бухгалтерської документації, платіжні документи та висновки експертних організацій, у зв'язку з необхідністю часу для їх отримання.

Лист-відповідь відповідача, щодо обставин які стали підставою для відмови у визнанні ТОВ «Фоззі-Фуд» митної вартості товарів надана з порушення строків, встановлених ч. 9 ст. 55 МКУ.

Згідно ч. 9 ст. 55 Митного кодексу України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Частиною 10 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що у випадку коли орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Київською міжрегіональною митницею не надано обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів протягом 5 робочих днів з дати отримання заяви, то згідно вимог закону вважається, що ТОВ «Фоззі-Фуд» митну вартість визначено правильно.

Також колегія суддів зазначає, що розбіжності в умовах контракту № 577 від 06.05.2014 року,відповідно до якого сторони погодили поставку на умовах FCA які не передбачають здійснення страхування - відсутні.

ТОВ «Фоззі-Фуд» під час митного оформлення товарів надавались всі необхідні документи, однак представниками митного органу не доведено необхідності надання таких документів, а також не доведено будь-яких розбіжностей чи наявності ознак підробки в поданих документах.

Щодо наданого експертного висновку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати, колегія суддів зазначає наступне: в п. 6 даного висновку чітко визначені використані експертом джерела, в тому числі зазначені конкретні сайти мережі інтернет, в п. 8 зазначено, що проведення аналізу вартості товару базувалось на інформації, одержаної від замовника та в ході незалежних досліджень, проведених експертом. Зазначене вище спростовує доводи апелянта щодо проведення вартісного аналізу товару з посиланням виключно на цінову політику фірми-виробника товару, орієнтовану безпосередньо ТОВ «Фоззі-Фуд», а не на кон'юнктуру ринку в цілому.

Судова колегія також не може погодитись з зауваженнями апелянта що у висновку вказано про те, що він має інформаційно-довідковий характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Також судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції, щодо не зазначення митним органом пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо. Крім того, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи.

Оскаржуване рішення виносилось по поставці, що здійснювалась по прямому контакту, оскільки до митного оформлення позивачем надавався лист постачальника від 05.08.2014 року, відповідно до якого постачальник і виробник входять в одну групу компаній Grupo Siro, що і пояснює ціну імпорту як при прямому контракті.

Ст. 57 Митного кодексу України передбачені методи визначення митної вартості товарів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Уразі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 МК України.

Таким чином, визначення митної вартості товару, що імпортується в Україну, може здійснюватись за іншими передбаченими законом методами тільки за умови неможливості її визначення за ціною договору.

Порядок та умови застосування та/або неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, встановлено ст. 58 МК України.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (ч. 2 ст. 58 МКУ).

Згідно ч. 1 ст. 53 МК України, декларант одночасно з митною декларацією подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік таких документів наведений в частині 2 ст. 53 МК України.

За умовами ч. 1-2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом здійснюється митницею шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

За умовами ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів приймається митницею, якщо нею у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та здійснити коригування такої вартості виключно за наявності обґрунтованих документально підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості або відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв'язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.

При цьому, здійснюючи коригування митної вартості товару, на вимогу декларанта митний орган повинен був провести з ним процедуру консультацій в письмовому вигляді (в тому числі, надати зі свого боку наявну у митниці інформацію) та послідовно застосувати кожний наступний метод визначення митної вартості товару.

Однак, як підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано апелянтом, останній зазначених вимог не дотримався. Зазначення про те, що позивач скористався правом, встановленим ч. 5 ст. 55 МКУ у спірному рішенні, яке і просить скасувати позивач, не являється достатньою підставою вважати факт проведення податкових консультацій встановленим, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про зазначене.

Проведення консультації відносно вибору методу визначення митної вартості товару лише на підставі інформації, яка наявна у митного органу, є порушенням вимог вищевказаної норми Митного кодексу України.

Посилання апелянта на наявність судової практики, яка б свідчила про можливість проведення консультацій шляхом надіслання електронних повідомлень також не знайшли свого підтвердження та обґрунтування під час апеляційного розгляду, оскільки в ухвалі ВАСУ від 08.08.2013 року, на яку посилається апелянт зазначено: «… відхилені доводи позивача щодо не проведення передбаченої законом процедури консультації між митним органом та декларантом, оскільки на зворотній стороні декларації митної вартості міститься запис про проведення відповідно до ч.5 ст.55 МКУ консультації, …».

Разом з тим, в даній справі митним органом в графі 33 спірного рішення не вказано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів. Серед іншого, апелянтом також не було додано доказів проведення консультацій шляхом надіслання електронних повідомлень (наприклад, роздруківку з інтернету цих повідомлень, тощо).

ТОВ «Фоззі-Фуд» надано відповідачу всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ, на підтвердження заявленої митної вартості товару, вказані документи не містили жодних розбіжностей та в повній мірі підтверджували заявлену вартість товару, що вказує на те, що митний орган взагалі не мав підстав на витребування додаткових документів.

Колегія суддів також повністю підтримує висновок суду першої інстанції щодо неправомірної відмови відповідача у визнанні задекларованої митної вартості товару за основним методом, визначивши митну вартість за резервним методом та прийнявши спірне рішення без належного їх обґрунтування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.