Справа № 805/528/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ К/800/23818/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Стрелець Т.Г.; Шведа Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м. Донецька до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька про стягнення коштів, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м. Донецька (далі - Управління ПФ) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька (далі - Відділення Фонду) про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій.

Зазначали, що понесли витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності та державної адресної допомоги за грудень 2012 року в загальному розмірі 140 153,65 грн, а відповідач відмовляється включити зазначені суми до актів звірки витрат та відшкодувати їх Управлінню ПФ.

Посилаючись на статтю 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV) просили стягнути вказані витрати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року, залишеному без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 267,23 грн витрат Управління ПФ на виплату основного розміру пенсій по інвалідності. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та оскаржуваних рішень судів в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що Управління ПФ понесло витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності та державної адресної допомоги за грудень 2012 року в загальному розмірі 140 153,65 грн, а відповідач відмовляється включити зазначені суми до актів звірки витрат та відшкодувати їх Управлінню ПФ.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, а апеляційний суд погодившись з таким висновком, виходили з того, що Законом встановлено обов'язок Фонду сплачувати пенсії по інвалідності особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше встановлено згідно із законодавством СРСР (щодо відшкодування 116,04 грн пенсії ОСОБА_1.), а також з підтвердженості причинно-наслідкового зв'язку між нещасним випадком на виробництві та смертю годувальника (щодо відшкодування 151,19 грн пенсії ОСОБА_2). Відмовивши в задоволенні решти вимог, суди в виходили з того, що окремі пенсіонери, про відшкодування пенсій яких просив позивач, не досягли на час смерті годувальника пенсійного віку, тобто не були непрацездатними. Також суди зазначили про відсутність у Фонду обов'язку відшкодовувати витрати Управління ПФ на виплату адресної допомоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, таких висновків судів не спростовують.

Відповідно до статті 6 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі - постанова № 265) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 року № 198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ; далі - постанова № 198) Кабінет Міністрів України з 1 квітня 2009 року встановив підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, у розмірі 7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до 14,2 гривні, а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

За змістом пункту 4 постанови № 265 та пункту 2 постанови № 198 виплата щомісячної державної адресної допомоги та підвищення до пенсії здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Частиною третьою статті 30 та частиною восьмою статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а також пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається відповідно до Закону № 1105-ХІV.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим Законом, адресна допомога та підвищення до пенсії не включаються.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ, правління Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок), передбачено, зокрема, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати ПФУ виплачену останнім суму основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Аналіз положень постанов № 265 та № 198, якими передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги та виплату підвищення до пенсії, дає підстави вважати, що такі виплати не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога та підвищення до пенсії як окремі види соціальної допомоги не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги та підвищення до пенсії.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 6 червня 2011 року № 21-57а11, від 20 червня 2011 року № 21-59а11 і № 21-118а11, а також від 19 грудня 2011 року № 21-397а11 і колегія суддів бере її до уваги.

Доводи, викладені в касаційній скарзі були належним чином досліджені та оцінені судами, їх висновків не спростовують та не дають підстав вважати рішення судів такими, що винесені з порушеннями норм процесуального або матеріального права.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м. Донецька залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

Т.Г.Стрелець

Е.Ю.Швед