Справа № 826/6424/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2015 року 10:21 № 826/6424/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Федорчука А.Б.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною, поновлення на попередній посаді, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною, поновлення на попередній посаді, мотивуючи позовні вимоги тим, що неприйняття остаточного рішення за результатами розгляду заяви щодо прийняття позивача на попередню посаду першого заступника міністра юстиції України згідно ч.4 ст.20 Закону України "Про статус народного депутата України" є протиправною бездіяльністю відповідача.

В позовній заяві позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Прем'єр-міністра України, що полягала у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.03.2014 р. про надання попередньої посади;

поновити ОСОБА_1 на посаді Першого Заступника Міністра юстиції України;

винести окрему ухвалу відносно описаного порушення встановленого законом порядку розгляду звернення громадянина, допущеного Прем'єр-міністром України Яценюком Арсенієм Петровичем та направити її до уповноваженого органу - Верховної Ради України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.14 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.14 року, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.03.15 р. ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2014 р скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Направляючи зазначену справу на новий розгляд ВАС України зазначив про необхідність залучення до участі у ній Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду касаційної інстанції судом в судовому засіданні 27.05.2015 р. залучено до участі у справі Кабінет Міністрів України в якості відповідача та ОСОБА_5 в якості третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною та поновлення його на посаді першого заступника міністра юстиції України.

Представник відповідачів заперечував щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що відповідь на звернення надана в строк, а положення ч. 4 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» в частині надання народному депутату України після закінчення строку його повноважень, а також у разі дострокового їх припинення за особистою заявою про складення ним депутатських повноважень попередньої роботи (посади) не може бути застосовано до відновлення народного депутата н політичній посаді, зокрема, посаді першого заступника міністра.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, представника третьої особи, суд дійшов висновків про наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 242 "Про призначення ОСОБА_1 першим заступником Міністра юстиції України" ОСОБА_1 призначено першим заступником Міністра юстиції України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 № 941-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Міністра юстиції України" звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника Міністра юстиції України у зв'язку з переходом на виборну посаду.

12.12.2012 повноваження ОСОБА_1, як народного депутата шостого скликання були припинені, на підставі ч.2 ст.3 Закону України "Про статус народного депутата України", з моменту відкриття першого засідання Верховної Ради України сьомого скликання.

18.03.2014 позивач звернувся до виконуючого обов'язки Президента України, Прем'єр-міністра України, Міністра юстиції України із заявою, якою просив прийняти його на попередню посаду, а саме - першого заступника Міністра юстиції України.

Листом від 04.04.2014 р. Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивачу, що його лист розглянуто Прем'єр-міністром України Яценюком А.П. і надіслано Міністерству юстиції України 31.03.2014 р. за №41-Б-003815/26-1.

Крім того, Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивачу, що його лист розглянуто Міністром Кабінету Міністрів України Семераком О.М. і надіслано Міністерству юстиції України 09.04.2014 р. за №41-Б-003864/26-1.

Позивач, стверджуючи, що неприйняття остаточного рішення за результатами розгляду заяви щодо прийняття позивача на попередню посаду першого заступника міністра юстиції України згідно ч.4 ст.20 Закону України "Про статус народного депутата України" є протиправною бездіяльністю, яка порушує його права та інтереси, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу Міністерства юстиції України надійшли заяви позивача, які з урахуванням положень ч.3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", надіслані за належністю листами від Адміністрації Президента України №22/014436-26 від 21.03.2014 р. та від Секретаріату Кабінету Міністрів України від 31.03.2014 р. №41-Б-003815/26-1, про що повідомлено позивача.

Листом Міністерства юстиції України №2412-0-4-11/7.1 від 28.05.2014 р. позивачу надано відповідь за наслідками розгляду зазначених листів та повідомлено, що призначення на посаду першого заступника міністра не може бути здійснене в порядку поновлення на попередній посаді народного депутата України.

Так, згідно ч.1 ст. 20 Закону України "Про статус народного депутата України" гарантії трудових прав народного депутата встановлюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами України.

Так, ч.4 ст. 20 Закону України "Про статус народного депутата України" народному депутату після закінчення строку його повноважень, а також у разі дострокового їх припинення за особистою заявою про складення ним депутатських повноважень надається попередня робота (посада), а в разі неможливості цього - він зараховується до резерву кадрів Головного управління державної служби України.

Частиною 7 ст. 20 Закону України "Про статус народного депутата України" визначено, що з працівником, якого в порядку заміщення взято на посаду, що її займав народний депутат, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається при поверненні народного депутата на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень народного депутата.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» посади першого заступника міністра та заступників міністра належать до політичних посад, на які не поширюється трудове законодавство та законодавство про державну службу.

Особа, яка призначається на посаду першого заступника міністра чи заступника міністра, повинна відповідати вимогам до членів Кабінету Міністрів України, передбаченим Законом України "Про Кабінет Міністрів України" (ч.3 ст. 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Особливості статусу політичної посади виявляються в особливому порядку призначення на посаду; особливому порядку звільнення з посади та в особливих рисах відповідальності, яка носить ознаки публічної відповідальності за наслідки діяльності.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» перший заступник міністра призначаються на посади та звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України відповідно до пропозицій відповідного міністра.

Наведене свідчить, що внесення пропозиції Прем'єр-міністру України щодо кандидатур на посади першого заступника та заступника міністра є дискреційним повноваженням міністра, а безпосереднє призначення на посади першого заступника та заступника міністра та звільнення з відповідних посад відбувається за рішенням Кабінету Міністрів України.

Враховуючи, що відповідачем надано позивачу відповідь на заяву щодо прийняття його на попередню посаду першого заступника міністра юстиції України згідно ч.4 ст.20 Закону України "Про статус народного депутата України", що свідчить про відсутність оскаржуваної бездіяльності, а також зважаючи на наведений вище порядок призначення на посаду першого заступника міністра та звільнення з цієї посади, визначений Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», та правову природу політичної посади, до якої відноситься посада першого заступника міністра, призначення на посаду першого заступника міністра не може бути здійснене в порядку поновлення на попередній посаді народного депутата України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування відсутності оскаржуваної бездіяльності виконав повністю.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.