Справа № 804/7699/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/800/18999/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Криворізького міського центру зайнятості (далі - Криворізький РЦЗ) до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Криворізький РЦЗ у Дніпропетровському окружному адміністративному суді пред'явив позов до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 лютого 2012 року ОСОБА_4 надано статус безробітного, призначено та виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 6406,96 грн. Проте, було виявлено факт приховування відповідачем відомостей про його працевлаштування на ТОВ "Завод металевих конструкцій" слюсарем-ремонтником за сумісництвом з 09 вересня 2009 року по 01 лютого 2012 року, а тому, на думку позивача, виплачена допомога по безробіттю в розмірі 6406,96 грн. повинна бути повернена до центру зайнятості, оскільки отримана відповідачем незаконно.

Просив стягнути з відповідача на користь Криворізького РЦЗ незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 6 406,94 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у позові Криворізького РЦЗ відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року апеляцій скаргу Криворізького РЦЗ задоволено.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року скасовано.

Прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог Криворізького РЦЗ.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Криворізького РЦЗ кошти у розмірі 6406,94 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції,

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу. Посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 січня 2012 року

ОСОБА_4 звернувся до Криворізького МЦЗ як такий, що шукає роботу, а 02 лютого 2012 року звернувся з заявою про надання йому статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю.

Наказом Криворізького МЦЗ від 02 лютого 2012 року № НТ 120202

ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю.

Здійснивши перевірку достовірності даних, які стали підставою для надання відповідачу статусу безробітного та виплати матеріального допомоги, центром зайнятості встановлено, що ОСОБА_4 працював на ТОВ "Завод металевих конструкцій" слюсарем-ремонтником за сумісництвом з 09 вересня 2009 року згідно з наказом від 09 вересня 009 року № 165-к та був звільнений 01 лютого 2012 року за власним бажанням згідно з наказом № 35а-к.

За даним фактом 31 травня 2012 року складено акт № 346 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач під час реєстрації в центрі зайнятості та під час подачі заяви про надання йому статусу безробітного зазначав правдиві відомості, які відповідають фактичним обставинам. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідачем умисно було вчинено дії з метою неправомірного отримання допомого по безробіттю, суду не надано.

Такий висновок суду є правильним з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" (втратив чинності з 01 січня 2013 року) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (далі - Порядок), відповідно до пункту 1 якого громадяни мають право на безоплатне сприяння державної служби зайнятості у працевлаштуванні.

Згідно з пунктом 3 Порядку реєстрація громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за місцем їх проживання за умови пред'явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Також, пунктом 11 Порядку передбачено, що відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

За відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистою заявою з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого зазначаються у картці. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати допомоги по безробіттю чи припинення виплати такої допомоги громадянин повинний ознайомитися та поставити свій підпис в картці обліку прийнятих рішень центру зайнятості.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 219 для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець та не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право на допомогу по безробіттю мають безробітні, до яких відносяться особи, які зареєстровані певний строк в центрі зайнятості, подали заяву про надання статусу безробітного і на момент подачі такої заяви не відноситься до зайнятого населення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєструвався в центрі зайнятості як особа, що шукає роботу, на 8 день після реєстрації подав заяву про надання йому статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю та на момент подання вказаної заяви не відносився до зайнятого населення.

Таким чином, суми допомоги по безробіттю виплачені ОСОБА_4 правомірно і вони не підлягають стягненню.

Рішення судом апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому, воно підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню без зміни, як така, що відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року в адміністративній справі за позовом Криворізького міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.