Справа № 800/223/15
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 липня 2015 року м. Київ справа № 800/223/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Острович С. Е., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції із вказаною позовною заявою до Президента України Порошенка Петра Олексійовича.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зазначає зміст позовних вимог згідно з ч. 4 і 5 ст. 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105, статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України, зокрема, статтею 106.

Законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України, про що неодноразово наголошувалось у рішеннях Конституційного суду України (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, від 2 жовтня 2008 року № 19-рп/2008, від 08 жовтня 20008 року № 21-рп/2008).

Отже, ОСОБА_1 слід зазначити з посиланням на норми Конституції України, що дії, які він просить зобов'язати вчинити Президента України (створити слідчі комісії чи внести подання до Верховної Ради України про їх створення), відносяться до компетенції Президента України. При цьому, позивні вимоги мають бути чіткими та не можуть викладатись під умовою.

В поєднанні з вказаним, зміст позовної заяви не відповідає заявленим позовним вимогам до Президента України, так як фактично позивач висловлює свою незгоду із діями та бездіяльністю Президента України Порошенка Петра Олексійовича та Адміністрації Президента України в частині не надання відповіді на численні його звернення та направлення їх органу, щодо дій якого висловлена незгода у даних зверненнях.

Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів фактично дії щодо направлення таких звернень позивача відповідному органу вчинялись Адміністрацією Президента України.

Тому необхідно зазначити, що згідно з п. 28 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Указом Президента України від 25 лютого 2010 року № 265/2010 "Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України" створена Адміністрація Президента України.

Підпунктом 20 п. 4 Положення про Адміністрацію Президента України, затверджене Указом Президента України від 02 квітня 2010 року № 504/2010 визначені повноваження Адміністрації Президента України щодо організації розгляду звернень громадян до Президента України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме до повноважень Адміністрації Президента України, а не Президента України, відноситься організація розгляду заяв ОСОБА_1 до Президента України (прийняття заяви, її опрацювання, направлення до відповідного органу), що і було зроблено Адміністрацією Президента України.

В даному випадку є підстави вважати, що позивачем оскаржуються дії, рішення або бездіяльність саме Адміністрації Президента України, як окремого суб'єкта, наділеного владними-управлінськими функціями, а не до Президента України, що в поєднанні зі статтями 18 та 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України унеможливлює розгляд такого позову Вищим адміністративним судом України, про що ще буде звернута увага позивача.

Також необхідно зауважити, що рішенням Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вказаного свідчить про те, що при підписанні, внесення відповідних змін до Законів України або нових законопроектів, зокрема до КПК України, Президент України не виконує владних управлінських функцій, що має бути враховане позивачем.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції оскаржуються акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, а також рішення, дії чи бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Зазначеними нормами чітко визначено коло суб'єктів владних повноважень, чиї рішення, акти, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені до Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції.

Однак, згідно з ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись до відповідного суду, як це визначено вказаною статтею процесуального Закону, як такого, який вважає, що Адміністрація Президента України своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю порушили його права та інтереси.

За правилами частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, слід залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Керуючись статтями 18, 105, 106, 108, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - три дні з моменту її отримання.

Попередити позивача, що в разі не усунення недоліків позовна заява буде йому повернута.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядок та у спосіб передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя С.Е. Острович