Справа № 404/2671/15-а
Суддя: Галаган О. В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/2671/15-а
Номер провадження 2-а/404/277/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача вчинити дії, третя особа Апеляційний суд Кіровоградської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, просив:

- визнати неправомірними дії УПФ України в м. Кіровограді, щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: час роботи в органах прокуратури (2 роки, 2 місяця), період проходження строкової військової служби (2 роки, 19 днів), половину навчання в Українській юридичній академії (2 роки, 4 місяця, 29 днів) та проведенні розрахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання 78 % від 20097 грн., виходячи із положення ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, що діяла на період 25.12.2014 року час його звільнення у відставку із посади судді апеляційного суду Кіровоградської області;

- зобовязати УПФ України в м. Кіровограді зарахувати до стажу роботи на посаді судді: час роботи в органах прокуратури (2 роки, 2 місяця), період проходження строкової військової служби (2 роки, 19 днів), половину навчання в Українській юридичній академії (2 роки, 4 місяця, 29 днів) та провести розрахунок при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 78 % від 20097 грн., згідно положень ст. 138 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на період 25.12.2014 року час звільнення позивача у відставку із посади судді апеляційного суду Кіровоградської області, починаючи із 27.12.2014 року.

На обґрунтування зазначено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII позивач, був звільнений з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області у відставку на підставі поданої заяви від 30.10.2013 року.

Наказом голови апеляційного суду Кіровоградської області від 19.01.2015 року № 7-к позивач виключений зі складу апеляційного суду із 26.12.2014 року (останній день роботи).

06.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою для призначення йому щомісячного грошового утримання, як судді у відставці, після чого його взято на облік та призначено відповідні виплати.

Однак, погодитись із розміром призначеної до виплати суми 60 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді він не може, оскільки відповідачем застосовано Закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року.

Так, визначаючи необхідність призначення та фактичного призначення щомісячного грошового утримання з 27.12.2014 року УПФ застосовує Закон, який не існував на час виникнення правовідносин та набрав законної сили тільки з 01.01.2015 року.

Тому, дія ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 28.12.2014 року на його правовідносини, що виникли до моменту його прийняття, поширюватись не може, оскільки значно погіршує його становище. Так, згідно діючого на час звільнення позивача редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція із внесеними змінами від 27.03.2014 року), він повинен отримувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (згідно довідки апеляційного суду складає 20097 грн.), збільшеному на 2 % за кожний відпрацьований рік понад 20 років.

Крім цього, ОСОБА_1 повністю не погоджується із висновком УПФ щодо обрахування йому суддівського стажу. Так, згідно відповіді УПФ № 19/М-11, 21/М-11 від 19.03.2015 року до стажу роботи, що дає право на відставку йому не враховано:

-час роботи в органах прокуратури (2 роки, 2 місяця);

-період проходження строкової військової служби (2 роки, 19 днів);

-половина навчання в Українській юридичній академії (2 роки, 4 місяці, 29 днів).

При цьому, відповідач безпідставно зазначив, що таким чином привів розрахунок у відповідність, пославшись на ст. 131 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», але знову не вказавши в якій редакції. Дані дії є незаконними та знову ж таки суперечать положенням ОСОБА_2 України.

Враховуючи, що добровільно УПФ в м. Кіровограді відмовилось провести належний розрахунок його щомісячного довічного грошового утримання за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції зі змінами від 27.03.2014 року в розмірі 78 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тобто 78 % від 20097 грн., позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушених прав.

Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 29.04.2015 року через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив справу слухати без участі представника управління та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 21-22).

Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII ОСОБА_1було звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області у відставку.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Раду України наказом голови Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.01.2015 року № 7-к позивача було відраховано зі штату суду 26.12.2014 року згідно до вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 29, 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

06.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою для призначення йому щомісячного грошового утримання, як судді у відставці, після чого його взято на облік та призначено відповідні виплати.

Розпорядженням Пенсійного фонду України в м. Кіровограда № 176129 від 28.01.2015 року позивачу за період з 27.12.2014 рік по 05.01.2015 рік включно нараховано макетним вводом пенсію в розмірі 3889,74 грн.

17.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання письмової відповіді щодо підстав нарахування 60 % довічного грошового утримання від заробітної плати та проведення повторного перерахунку йому розміру довічного грошового утримання, виходячи із дії норм ОСОБА_2 України.

Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді від 03.03.2015 року № 11/М-11 згідно відповіді на звернення повідомило проте, що розрахунок щомісячного грошового утримання проводився із загального страхового стажу 32 роки, 11 днів. Згідно зі ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, письмової заяви та необхідних документів. Відповідно розмір щомісячного довічного грошового утримання складає 12058,20 грн. (20097 грн. х 60%). Відповідно до наданої додаткової документації 22.01.2015 року, яка була залучена до матеріалів справи позивача, на підставі яких призначено щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці за нормами Закону України «Про судоустрій і статус судів» з 27.12.2014 року (зі слідуючого дня після дня виключення із складу апеляційного суду Кіровоградської області), отже дата виключення зі складу апеляційного суду Кіровоградської області є 26.12.2014 рік, відповідно до наказу Апеляційного суду Кіровоградської області № 7-к від 19.01.2015 року «Про внесення змін до наказу № 5-к від 05.01.2015 року «Про звільнення судді апеляційного суду Кіровоградської області Могильного О.П. в звязку з поданням заяви про відставку». Розпорядженням № 176129 від 28.01.2015 року було проведено до призначення щомісячного довічного грошового утримання з 27.12.2014 року. Згідно якого за період з 27.12.2014 року по 05.01.2015 року нараховано доплату в розмірі 3889,74 грн., яку позивач отримає у березні поточного року.

11.03.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з завою про надання відповіді щодо розрахунку його загального стажу роботи та стажу як судді, оскільки проведений розрахунок не відповідає розрахункам наведеним в довідці апеляційного суду, яка надавалась при подачі документів 06.01.2015 року для проведення нарахування йому довічного грошового утримання. Та пояснення, чому в супереч дії норм ОСОБА_2 України, обрахування розміру довічного грошового утримання проведено за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 25.12.2014 року, в той час коли позивач звільнений Верховною Радою України 25.12.2014 року.

19.03.2015 року відповідачем повідомлено про те, що згідно до розпорядження 13.03.2015 року розрахунок стажу було приведено у відповідність з 27.12.2014 року в результату чого загальний стаж становить 34 роки, 20 днів, з них: період роботи на посаді судді 17 років, 7 місяців, 23 дні, час роботи в органах Прокуратури Кіровоградської області 2 роки, 2 місяці, період проходження військової служби 2 роки 9 місяців, навчання в українській юридичні академії 3 роки, 9 місяців. також, повідомлено про те, що ст. 131 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання строкової військової служби та половину строку навчання за даною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. Тому, під час первинного призначення щомісячного довічного грошового утримання безпідставно було зараховано половину строку навчання.

11.03.2015 року розпорядженням відповідача № 176129 змінено макетним вводом дату первинного призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, а саме на 27.12.2014 рік.

Згідно розрахунку стажу судді, яки дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, тривалість стажу роботи на строковій військовій службі в Збройних Силах СРСР з 12.11.1980 року по 30.11.1982 рік 02 роки, 19 днів; навчання в українській державній юридичній академії (зараховується ? частина період навчання) з 01.09.1989 року по 20.03.1994 рік 02 роки, 3 місяці, 10 днів; слідчий прокуратури Кіровського району, Кіровоградської області з 01.06.1993 року по 31.07.1995 рік 02 роки, 02 місяці, 01 день; судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з 05.05.1997 року по 22.07.2013 рік 16 років, 02 місяці, 18 днів; суддя апеляційного суду Кіровоградської області з 23.07.2013 року по 26.12.2014 рік 01 рік, 05 місяців, 13 днів. Усього стаж роботи ОСОБА_1 станом на 26.12.2014 рік (день звільнення) становить: 24 роки, 01 місяць, 22 дні.

Суд вважає відмову відповідача незаконною, виходячи з наступного.

Статтею 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст. 9 ОСОБА_2 України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ОСОБА_2 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За загальним правилом встановленим частиною 1 статті 58 ОСОБА_2 України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених ОСОБА_2 України

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_2 України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується позивачу у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, оскільки дана редакція статті набрала чинності з 01.01.2015 року, а позивач звільнений з посади судді за віком 25 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 58 ОСОБА_2 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Суд відхиляє доводи відповідача та їх посилання на постанову управління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 N 3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за N 200/14891 „Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі Порядок) щодо призначення позивачу щомісячного довічного утримання відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції станом на 06.01.2015 року тобто день звернення позивача із заявою про призначення грошового утримання, оскільки суд вважає, що дана постанова визначає процедуру призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, тому положення даного Порядку не можуть впливати на матеріальний закон, зокрема на ч.1 ст. 138 «Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, яка визначає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді, який вийшов у відставку, а днем виходу позивача у відставку є момент ухвалення постановою Верховної Ради України 25 грудня 2014 року рішення про його відставку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Також, відповідно до п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» установлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати. Тобто, даний закон має лише тимчасову дію протягом 2015 року, а також він суперечив ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції станом на 25.12.2014 року та станом на момент звернення позивача і з заявою про призначення грошового утримання 06.01.2015 року, якою встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Крім того згідно Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ пункт 10 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" визнаний таким, що втратив чинність.

Також відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). В Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакція станом на 25.12.2014 року та станом на 06.01.2015 року, не було встановлено строки призначення довічного грошового утримання судді при відставці.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що розпорядження № 176129 від 11.03. 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про призначення позивачу довічного грошового утримання прийнято необґрунтовано, нерозсудливо, непропорційно, без дотримання балансу між несприятливими наслідками для матеріальних прав та інтересів позивача і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю і розпорядження № 176129 від 11.03. 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про призначення позивачу довічного грошового утримання слід визнати протиправним.

Суд вважає, що слід зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити позивачу ОСОБА_1 довічне грошове утримання в розмірі 78 % від його грошової винагороди - 20097 гривень, починаючи з 27.12.2014 року.

Відповідач в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не надали суду належних та допустимих доказів, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що розпорядження № 176129 від 11.03. 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про призначення позивачу було прийнято відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин 25.12.2015 року.

Тому, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне задовольнити позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8 - 11, ст. 122, ст. ст. 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача вчинити дії, третя особа Апеляційний суд Кіровоградської області задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про призначення ОСОБА_1 щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: час роботи в органах прокуратури (2 роки, 2 місяця), період проходження строкової військової служби (2 роки, 19 днів), половину навчання в Українській юридичній академії (2 роки, 4 місяця, 29 днів) та проведенні розрахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання 78 % від 20097 грн., виходячи із положення ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, що діяла на період 25.12.2014 року час його звільнення у відставку із посади судді апеляційного суду Кіровоградської області.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді: час роботи в органах прокуратури (2 роки, 2 місяця), період проходження строкової військової служби (2 роки, 19 днів), половину навчання в Українській юридичній академії (2 роки, 4 місяця, 29 днів) та провести розрахунок при нарахуванні 78 % від щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тобто 20097 грн., згідно положень ст. 138 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на період 25.12.2014 року час звільнення позивача у відставку із посади судді апеляційного суду Кіровоградської області, починаючи із 27.12.2014 року.

Допустити до негайного виконання постанову суду в межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Кіровограда, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_3