Справа № 813/2208/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року № 813/2208/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області №11-О «Про звільнення» від 01.04.2015 року;

- поновити на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області;

- стягнути з Дрогобицької ОДПІ середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Дрогобицької ОДПІ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно видано наказ №11-О від 01.04.2015 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на підставі п.2 ст.36 Кодексу законів про працю України (закінчення строку трудового договору). Позивач вважає, що оскільки його було поновлено на роботі згідно рішення суду і в наказі про поновлення на роботу відсутній строк трудового договору , то у відповідача не було підстав звільняти його у звязку із закінченням строку трудового договору.

Представником Дрогобицької ОДПІ подано до суду заперечення від 26.05.2015 року №361/10/10-010, в якому проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 була надана відпустка по догляду за дитиною з 23.03.2015 р. до 04.10.2013 р. включно відповідно до ст.. 18 Закону України «Про відпустки». Оскільки відпустка по догляду за дитиною була надана позивачу з 23.03.2102р. його було звільнено з ДПІ у Дрогобицькому районі в порядку переведення в Дрогобицьку ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області 22.03.2012р. Також, на підставі власноручної заяви, відповідно до наказу Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходіву Львівській області №8-0 від 23.03.2012 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС, на час відсутності на вказаній посаді ОСОБА_3, який перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 х років. Таким чином з ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір відповідно до наказу №8-О від 23.03.2012 р. на час відсутності старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС ОСОБА_3 з яким позивач ознайомився та погодився. На цих підставах, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу Дрогобицької ОДПІ № 3-В від 22.03.2012 р. та на підставі власноручної заяви, старшому державному податковому ревізору - інспектору відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю юридичних осіб ОСОБА_1 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення віку 3-х років з 23 березня 2012 року до 04 жовтня 2013 р. включно, відповідно по ст. 18 Закону України Про відпустки».

Відповідно до наказу Дрогобицької ОДПІ № 8-0 від 23.03.2012 р. ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС, на час відсутності на вказаній посаді ОСОБА_3, який перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення віку 3-ох років.

Згідно наказу №18-О від 02.04.2012 р. основний працівник ОСОБА_3 вийшов на роботу з відпустки по догляду за дитиною 02.04.2013 р., таким чином позивач, який перебував на тимчасово вакантній декретній посаді залишився поза штатом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.36 цього ж Кодексу, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до ст. 23. Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівської області з 07.10.2013 р. на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №876/5061/14 від 28.01.2015 р. та Ухвали Вищого адміністративного суду К/800/4280/15 від 18.03.2015 р. та відповідно до наказу №8-О від 23.03.2012р. «Про призначення працівників в порядку переведення».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не оскаржувався наказ №10-О «Про поновлення на роботі» який винесений на основі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №876/5061/14 від 28.01.2015 р. та Ухвали Вищого адміністративного суду К/800/4280/15 від 18.03.2015 р. та відповідно до наказу №8-О від 23.03.2012р. «Про призначення працівників в порядку переведення» про укладення строкового договору. Також не оскаржувався позивачем наказ №8-О від 23.03.2012р. «Про призначення працівників в порядку переведення», що свідчить про погодження з ним.

Згідно наказу №8-О від 23.03.2012р. «Про призначення працівників в порядку переведення» ОСОБА_1 був призначений на посаду тимчасово, на час відсутності на вказаній посаді основного працівника ОСОБА_3, який перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Оскільки, основний працівник ОСОБА_3 вийшов на роботу з відпустки по догляду за дитиною 02.04.2014 р. (наказ №18-О від 02.04.2014 р.) та приступив до виконання своїх безпосередніх обовязків, то ОСОБА_1 залишився поза штатом та не міг бути звільнений, оскільки перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

Таким чином, відповідач правомірно виніс наказ №11-О від 01.04.2015 р. про звільнення старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу планування, організації податкового контролю та аналітичної роботи управління податкового контролю юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області ОСОБА_1 у звязку з припиненням трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що строковий трудовий договір закінчився, обставин фактичного тривання трудових відносин судом не встановлено, а тому звільнення відбулось у порядку визначеному чинним законодавством.

Шодо заявленої вимоги про стягнення коштів за моральну шкоду суд зазначає, що відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи зазначене, позивачем не надано суду достатніх доказів того, що підстави звільнення з посади ОСОБА_1 спричинили для позивача наслідки, передбачені зазначеною вище нормою.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.07.2015 року.

Суддя Братичак У.В.