Справа № 815/3783/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3783/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.08.2014 року №, № від 20.08.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 19.08.2014 року №, № від 20.08.2014 року.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ДП «ДГ «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки був складений акт та на підставі вищевказаного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, які, на думку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства України та підлягають скасуванню.

Позивач посилаючись на ст., ст.104-106, 159, 162 КАС України, вважає, що їх позов підлягає задоволенню.

Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

У судовому засіданні встановлено слідуючи обставини та відповідні ним правовідносини

„Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України має статус юридичної особи та зареєстроване рішенням Біляївської районної державної адміністрації 22.08.1991 року, про що видано свідоцтво.

Позивач є платником податку на додану вартість.

На підставі наказу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 02.06.2014 року за № 302 та відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України, п.п. 77.1 та п. 77.4 ст. 77, п.82.1 ст. 82 ПК України відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ДП «ДГ «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

Перевірка проводилася у період з 18.06.2014 року по 30.07.2014 року.

06.08.2014 р. Державною податковою інспекцією у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за наслідками проведеної перевірки було складено акт № 1320/22/05528906, за висновками якого було встановлено порушення з боку позивача положень п.п. 198.5; п.198.6 ст. 198 ПК України, в наслідок чого позивачу було донараховано податку на додану вартість на загальну суму 458523 грн., а також встановлено порушення позивачем п.201.1, п.201.7; п.201.10 ст. 201; п. 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України, в наслідок чого було донараховано податку на додану вартість на загальну суму 11465 грн., крім того встановлено порушення Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, в результаті чого донарахована частина прибутку, що відраховується державі на загальну суму 1468 грн., крім того встановлено порушення термінів подачі до ДПІ у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2014 року, тим самим було встановлено порушення ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами», встановлено порушення ст. 51 ПК України, а саме надання відомостей про суми виплачених доходів платникам податків фізичним особам до ДПІ у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області не у повному обсязі, а саме: не відображались виплачені суми фізичним особам-підприємцям за отримані товари та послуги, невірно визначена сума сплати податку; встановлено порушення п.п. 14.1.54, п.п 14.1.180 п.14.1 ст. 14, п.п.162.1.3 п. 162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, ст. 168 ПК України, а саме не було перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 388093 грн. 31 коп.; встановлено порушення п.3.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; встановлено порушення п.4 ч.1 ст. 4, ч.11 ст.8, п.3 ч.1 ст.7, абз.3 ч.8 ст.9, ч.12 ст. 9, ч.11 ст.9, п.6 ч.1 ст.1, ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в результаті несвоєчасно сплаченого єдиного внеску за жовтень 2012 року по червень 2013 року в сумі - 305752 грн. 74 коп.; встановлено також порушення п.п.2 п.4.3 розділу IV, п.п. 1 п.4.3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати платниками єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відповідач на підставі на акту № 1320/22/05528906 від 06.08.2014 р. прийняв та надіслав позивачу податкові повідомлення-рішення № на суму - 170 грн.00 коп. пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, податкове повідомлення-рішення № на суму 587485 грн. 00 коп. було нараховано грошове зобовязання за основним платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 469988 грн., за штрафними санкціями 117497 грн. 00 коп., податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2014 року було збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі - 807 грн., штрафними санкціями 201 грн.75 коп., податкове повідомлення-рішення № було збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 388093 грн. 31 коп., податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2014 року було збільшено суму грошового зобовязання на суму 30128 грн. 72 коп.

У судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що висновки акту перевірки є хибними та необґрунтованими, а тому прийняті на підставі нього оскаржувані повідомлення-рішення підлягають скасуванню, крім того, під час направлення їм повідомлень-рішень до них не було додано розрахунків визначених грошових зобовязань та штрафних санкцій, тим самим виникає сумнів щодо правомірності їх нарахування.

За даними обставинами суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 198.2 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до 201.1 Податкового Кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно до ст. 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того відповідно до ст. 201.8 Податкового Кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу, якими є позивач та його контрагент, що не оспорював в судовому засіданні представник ДПІ.

Згідно зі ст. 201.4 Податкового Кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Ст. 201.7 Податкового Кодексу України передбачено, що податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до ст. 198.3 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно зі ст. 201.9 Податкового Кодексу України не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем під час проведення перевірки не було надано відповідачу акти виконаних робіт, які б підтверджували реальність здійснення господарських відносин позивача з його контрагентами за період, що перевірявся.

Крім того, надані представником позивача у судовому засіданні акти виконаних робіт суд сприймає критично, оскільки вони не були надані позивачем відповідачу під час проведення перевірки, а тому у суду не має підстав вважати, що відповідачем було неправомірно донараховано позивачу суму грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Так ст. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З аналізу чинного законодавства випливає, що з метою застосування цього пункту податкові зобовязання і податковий кредит визначаються на початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому у разі знищення (загибелі) врожаю, субєкт спеціального режиму оподаткування повинен здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів (насаджень) та при придбанні яких було сформовано податковий кредит. У податковому періоді в якому відбувається таке списання товарів/послуг, які були використані для вирощування знищених посівів (насаджень), здійснюється перерахунок податкового кредиту, шляхом нарахування податкових зобовязань у рядку 1 розділу 1 «Податкові зобовязання» податкової декларації з ПДВ (скороченої), оскільки такі товари/послуги не можуть бути використані .

Також в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було надано відповідачу інформацію та підтверджуючі документи, щодо формування витрат та податкового кредиту по операціям з вирощування сільськогосподарських культур, які в подальшому були списані згідно вищезазначених активів, а також реєстри податкових накладних, що підтверджують включення даних податкових накладних до складу податкового кредиту у відповідних податкових періодах.

Разом з тим в порушення п.198.5 ст. 198 ПК України позивачем не було здійснено перерахунок податкового кредиту шляхом нарахування податкових зобовязань у рядку 1 розділу 1 «Податкові зобовязання» податкових декларацій з ПДВ у відповідних періодах, таким чином позивачем було занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість .

Таким чином, враховуючи неправомірність формування податкового кредиту, у податкового органу були наявні правові підстави для збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі - 469988 грн. 00 коп. та за штрафними санкціями 117497 грн. 00 коп., а також винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також суд вважає, що позовні вимоги, щодо скасування податкового повідомлення рішення №, яким було збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 388093 грн. 31 коп. також задоволенню не підлягає, оскільки виходячи зі змісту п.п.171.2 ПК України особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент .

Податковим агентом для працівників, які працюють на підприємстві позивача є безпосередньо сам позивач.

Так п.п. 176.2 ст. 176 ПК України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів, зобовязані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який сплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Разом з тим позивачем як вбачається з акту перевірки не було перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі - 388093 грн. 31 коп., а тому відповідачем на думку суду було правомірно збільшено суму грошового зобовязання позивача на вищевказану суму та нараховано штрафні санкції у сумі 274775 грн. 10 коп. за не своєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб.

Також на думку суду позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.08.2014 року, яким було збільшено суму грошового зобовязання на суму 30128 грн. 72 коп. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобовязаннями із сплати єдиного внеску зобовязань із сплати податків, інших обовязкових платежів, передбачених законом, або зобовязань перед іншими кредиторами зобовязання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобовязаннями, крім зобовязань з виплати заробітної плати (доходу).

Як вбачається з акту перевірки згідно карток особового рахунку платника єдиного внеску, наданого Управлінням Пенсійного Фонду України в Біляївському районі від 21.07.2014 року та згідно документів розрахунків по Пенсійному фонду наданих позивачем до перевірки за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року останнім не було своєчасно сплачено єдиний внесок з жовтня 2012 року по червень 2013 року, а тому відповідачем було правомірно застосовано до позивача штрафні санкції.

Позовні вимоги, щодо скасування податкового повідомлення-рішення № на суму - 170 грн.00 коп. пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД також задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем під час перевірки порядку та строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і перебувають за її межами, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року було встановлено, що станом на 01.01.2014 року у позивача рахувались кошти в іноземній валюті у «Зовнішекономбанку» ( Російської Федерації) на рахунку №870070466 у сумі 109516.79 російських рублів.

Так ст. 2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами визначено, що декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється субєктами підприємницької діяльності за наведеною формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження субєктів підприємницької діяльності.

Згідно до п.п. 49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України передбачено, що подання квартальної звітності здійснюється протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу.

Таким чином, термін подання декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2014 року до регіональних відділень Національного банку України та державних податкових інспекцій за місцем знаходження субєктів підприємницької діяльності - до 10.02.2014 року.

Однак, в порушення вищевказаних положень, позивачем було подано декларацію про валютні цінності, доходи та майно були подані до відповідача 20.02.2014 року.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2014 року, яким було збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі - 807 грн., штрафними санкціями 201 грн.75 коп. також на думку суду не підлягає скасуванню, оскільки під час проведення перевірки співробітниками відповідача було встановлено заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державним унітарним підприємством на підставі Акту перевірки Державної фінансової інспекції в Одеській області № 07-11/29 від 16.01.2013 року, яким було встановлено завищення позивачем витрат в результаті зайво нарахованих внесків (ЄСВ) до Пенсійного фонду на загальну суму 9793 грн. 71 коп. та відповідно занижено чистий прибуток (дохід), з якого здійснюється відрахування на загальну суму 9793 грн. 71 коп., тим самим було занижено частина прибутку, яка складає 15% від чистого прибутку на загальну суму 1468 грн.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст.94 КАС України судом при вирішенні спору розподіляються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлені такі ставки судового збору: за подання до адміністративного позову немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, за подання позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст. 4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При подачі адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 487, 20 грн., згідно квитанції № 58 від 02.07.2015р., що становить 10 % від розміру ставки судового збору за подачу даного позову у розмірі 4872, 00 грн.

Таким чином, решта суми судового збору, що підлягає стягненню з позивача складає 4872, 00 487, 20 грн. = 4384, 80 грн.

Керуючись: ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71-72, 86-87, 94, 128, 159 - 163, 167, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.08.2014 року №, № від 20.08.2014 року.

Стягнути з Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України судовий збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя О.Г. Гусев

Державного підприємства „Дослідне господарство „Южний Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.08.2014 року №, № від 20.08.2014 року

22 липня 2015 року.