Справа № 2-а-122/10
Суддя: Труш В. О.
Дата ухвалення: 2010-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-122/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2010 року смт.Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі

головуючого суддіОСОБА_1,
за участю
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
позивачаОСОБА_3,
представника позивачаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до старшого інспектора ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5, Управління ДАІ УМВС України у Волинській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в Любешівський районний суд з позовною заявою до старшого інспектора ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5, Управління ДАІ УМВС України у Волинській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. В позовній заяві вказує, що 19 лютого 2010 року старшим інспектором ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5 на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначена обставина підтверджується постановою серії АС №041885 від 19.02.2010 року.

Відповідно до вказаної постанови правопорушення полягає в тому, що 19.02.2010 року близько 14 год. на автодорозі Р-14 Луцьк-Маневичі-Дольськ він, керуючи автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог дорожнього знаку 3.29, рухався зі швидкістю 64 км/год та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Вважає дану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки фіксування швидкості руху проводилось за допомогою приладу «Візир», серійний номер 0711189. Окружний адміністративний суд м.Києва ухвалою від 19 лютого 2010 року визнав неправомірними дії МВС України і Держдепартаменту ДАІ МВС України з використання радіолокаційного відеозаписуючого вимірювача швидкості Візир з метою виявлення і фіксації порушень Правил дорожнього руху. Також своєю ухвалою суд заборонив МВС України і Держдепартаменту ДАІ МВС України, а також їх посадовим і службовим особам використовувати вимірювач швидкості Візир до ухвалення нормативно-правого акту, яким міліції буде надано право використовувати такий вимірювач швидкості для виявлення і фіксації порушень ПДР. Відтак вважає, що вищевказана посадова особа проводила фіксацію швидкості руху його транспортного засобу за допомогою забороненого приладу, що робить відомості, внесені до протоколу, недостовірними та такими, що не можуть бути використані як доказ перевищення ним швидкості руху.

Зазначає, що перед в»їздом в зону дії зазначеного дорожнього знаку він почав зменшувати швидкість руху до 40 км/год. Відразу після цього його було зупинено працівниками ДАІ та повідомлено, що він перевищив швидкість руху, але не запропоновано оглянути знімки зроблені приладом «Візир». Інспектору пояснив, що швидкість 64 км/год могла мати місце тільки перед обмежуючим швидкість руху дорожнім знаком. Однак, той його пояснення проігнорував і склав адмінпротокол та постанову. Зауважує, що до постанови не додано жодних фотоматеріалів, які б підтверджували факт перевищення ним швидкості руху.

Оскільки зазначеного в постанові правопорушення позивач не вчиняв, просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги із зазначених підстав підтримав повністю, пояснив, що 19.02.2010 року рухався власним автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Р-14 Луцьк-Маневичі-Дольськ, дотримуючись Правил дорожнього руху. На вимогу дорожнього знаку 3.29 (в зоні його дії) зменшив швидкість до 40 км/год, а невдовзі був зупинений інспектором ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5, який виніс щодо нього постанову АС №041885 від 19.02.2010 року, зазначивши порушення ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає у випадку порушення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більше як на двадцять кілометрів за годину.

Судом встановлено, що 19 лютого 2010 року старшим інспектором ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5 відносно позивача було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення АС №041885, відповідно до якої ОСОБА_3 цього дня о 14 год. 03 хв., керуючи автомобілем Фольксваген, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.29 (30 км/год), під час проведення дорожніх робіт рухався зі швидкістю 64 км/год., що зафіксовано приладом Візир 0711189.

Згідно вказаної постанови на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Аналогічні дані про допущення ОСОБА_3 порушення правил дорожнього руху зазначені також в протоколі про адміністративне правопорушення АС №062345 від 19.02.2010 року.

Пунктом 8.4 Правил дорожнього руху передбачено, що дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» належить до заборонних знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість жодного доказу в заперечення позову не надійшло.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З доводів позивача вбачається, що він не згоден з тим, що 19.02.2010 року близько 14 години, керуючи автомобілем Фольксваген, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Р-14 Луцьк-Маневичі-Дольськ при проведенні дорожніх робіт в зоні дії знаку 3.29 (30) рухався зі швидкістю 64 км/год.

Згідно Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України № 1111 від 13.11.2006 року слідує, що до використання спеціальних приладів допускаються співробітники, які вивчили специфіку їх роботи і здали відповідні заліки. Тому в постанові має бути вказано, хто і на яких підставах використав прилад «Візир», оскільки він працював не в автоматичному режимі. Однак і цих вимог закону також не було дотримано.

Крім того, постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 винесена ОСОБА_5, який в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений як свідок, а тому суд не бере її до уваги, як належний доказ.

Управлінням ДАІ УМВС України у Волинській області та інспектором Самчуком Ю.О. належних доказів щодо законності своїх дій в суд не подано, також не було надано матеріалів справи та всіх документів і доказів, на підставі яких була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії АС №041885 від 19.02.2010 року щодо визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Зважаючи на односторонність і поверховість досліджених обставин по справі по адміністративному правопорушенню, постанова серії АС №041885 від 19.02.2010 року винесена інспектором ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5 відносно ОСОБА_3, підлягає скасуванню за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 6, 17, 70-71, 122, 128, 158-163, 167 КАС України, ч.1 ст.122 КпАП України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до старшого інспектора ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5, Управління ДАІ УМВС України у Волинській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову старшого інспектора ДПС Маневицького ВДАІ ОСОБА_5 серії АС №041885 від 19.02.2010 року відносно ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20 денний строк, встановлений Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

На постанову може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любешівський районний суд Волинської області, а особою, яка не брала участі у справі - з для отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на дану постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду. Крім цього, апеляційна скарга на дану постанову може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_1