Справа № 2-а-376/10
Суддя: Бурко Р. В.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-376/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі :

головуючого судді Бурко Р.В.

Секретаря: Кац І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 про визнання неправомірним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 про визнання неправомірним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить ухвалити рішення яким визнати неправомірним розпорядження міського голови ОСОБА_3, від 04.09.2009р., за №227-к, "Про звільнення ОСОБА_1М.", яким він був звільнений з роботи; поновити на посаді заступника начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради із 04.09.2009р.; стягнути із ОСОБА_2 міської ради на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 24 417 грн.57 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.01.2006 року, прийнятий на посаду заступника начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради, та виконував службові обов'язки посадової особи місцевого самоврядування 5-ї категорії. Під час призначення на посаду приймав присягу державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування. Під час виконання своїх службових обов'язків, в другій половині дня, 04.09.2009р., був викликаний до міського голови ОСОБА_3, який звинуватив у вимаганні хабара у помічника секретаря міської ради ОСОБА_4, який звернувся до відділу житла з приводу надання його брату, ОСОБА_5, кімнати у гуртожитку за адресою вул. Луначарського в м. Кіровограда. При спілкування з міським головою заперечив вимагання хабара, повідомив, що ОСОБА_5, відповідно до житлового законодавства, немає підстав у наданні зазначеного житла, так як він мешкає разом із своєю матір'ю у двох кімнатах зазначеного гуртожитку, площа яких складає 40 кв.м., при нормі житлової площі на одну людину в Україні складає 13,65кв.м. На його аргументи міський голова ОСОБА_3 В Т. не звернув уваги та потребував написання заяви про звільнення за власним бажанням, погрожуючи при цьому, що звільнить за порушення трудового законодавства. Бажання звільнятись із займаної посади за власним бажанням не мав, нікому про це не говорив, не готувався до звільнення, не домовлявся ні з ким про наступну свою роботу. Тим самим, намірів на звільнення із займаної посади не мав. Але враховуючи погрози міського голови ОСОБА_3, що звільнить за порушення трудового законодавства, та знаючи про непоодинокі випадки таких звільнень, які відбулися з іншими працівниками міської ради, сприйняв його погрозу реально та погодився написати заяву про звільнення за власним бажанням. Перебуваючи в емоційно - збудженому стані, на вимогу ОСОБА_3, зазначив у заяві дату звільнення - 04.09.2009р., без відпрацювання двох тижнів, не наводячи поважних причин такого термінового звільнення які зумовлюють неможливість продовжувати роботу, що передбачає ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Після написання заяви про звільнення, став відчувати фізичний розлад, головну біль та інше. Звернутись до лікарні за медичною допомогою. Перед цим, в адресу відповідача направив рекомендованим листом, заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. За наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_6 заявлені вимоги також підтримав в повному обсязі, крім того пояснив суду, що частиною 1 ст.38 Кодексу законів про працю передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. До поважних причин, які зумовлюють неможливість продовжувати роботу, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпПУ відносяться: „переїзд на нове місце проживання; переведення дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею 14-ти річного віку або дитиною інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1-ї групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом та інше".

Відповідач ОСОБА_2 міська рада направила до суду представника який зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають в повному обсязі та пояснили, що будь якого відношення до заявлених позовних вимог не мають так як звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до розпорядження ОСОБА_2 Міського Голови ОСОБА_3 З наведених обставин ОСОБА_2 міська рада жодного відношення до звільнення ОСОБА_1 не має.

Відповідач ОСОБА_2 Міський Голова ОСОБА_3 до суду не зявився однак направив до суду представника який позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив суду, що 03.01.2006 року, ОСОБА_1 прийнятий на посаду заступника начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради. 04 вересня 2009 року в кабінет міського голови зайшов заступник начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_1 який надав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 04 вересня 2009 року. Заява датована 04.09.2009 року та підписана ОСОБА_1 Відразу міським головою покладено резолюцію завідувачу відділу кадрової роботи ОСОБА_7, та відповідно до норм ст..ст. 42,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що до виготовлення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. 04 вересня 2009 року міським головою ОСОБА_3 підписано розпорядження № 227к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 04.09.2009 року. ОСОБА_8 якого тиску зі сторони міського голови, що до обвинувачення ОСОБА_1 у вимаганні хабара від ОСОБА_4 з метою отримання братом останнього житлової площі ним не застосовувалось. Статтею 38 Кодексу законів про працю передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Крім того, 04.09.2009 року до канцелярії ОСОБА_2 міської ради не надходила заява ОСОБА_1 про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 04.09.2009 року.

Відповідно до норм чинного законодавства ОСОБА_1 направлено рекомендований лист начальника відділу кадрової роботи ОСОБА_7, від 08.09.2009р., за №121-к, у якому зазначалось, що ОСОБА_1 необхідно отримати трудову книжку, так як він звільнений з роботи за власним бажанням. ОСОБА_8 якого порушення чинного законодавства України в діях міського голови що до звільнення з займаної посади ОСОБА_1 не вбачає, вважає, що позов є безпідставний та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідно до розпорядження ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_1 03.01.2006 року прийнятий на посаду заступника начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради, та виконував службові обов'язки посадової особи місцевого самоврядування 5-ї категорії. Під час призначення на посаду приймав присягу державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування.

04 вересня 2009 року заступника начальника відділу житла адміністративного департаменту ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_1 надав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 04 вересня 2009 року на імя ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 В заяві зазначив дату звільнення, а саме з 04.09.2009 року. Відразу міським головою покладено резолюцію завідувачу відділу кадрової роботи ОСОБА_7, та відповідно до норм ст..ст. 42,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що до виготовлення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. 04 вересня 2009 року міським головою ОСОБА_3 підписано розпорядження № 227к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 04.09.2009 року.

ОСОБА_8 якого тиску зі сторони міського голови, що до обвинувачення ОСОБА_1 у вимаганні хабара від ОСОБА_4 з метою отримання братом останнього житлової площі ОСОБА_3 не застосовувалось.

Відповідно до ст..11 КАС України розгляд і вирішення справ здійснюється на засадах змагальності сторін, суд не може вийти за межі позовних вимог, кожна особа , яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій власний розсуд, крім того суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подавати докази. Представником позивача, позивачем по справі не заявлялось клопотання та на пропозицію суду, що до допиту в якості свідків осіб які буцім то були присутні 04.09.2009 року в кабінеті міського голови при написанні заяви ОСОБА_1 для встановлення перевірки доводів ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 міський голова ОСОБА_3 примусив його подати заяву про розірвання трудового договору. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 із змінами внесеними постановою Пленуму від 01.04.1994р. №4 до справах про звільнення за ст.38 КЗпПУ суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору."

Частиною 1 ст.38 Кодексу законів про працю передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, ОСОБА_1 просив розірвати з ним трудовий договір саме 04.09.2009 року.

До поважних причин, які зумовлюють неможливість продовжувати роботу, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпПУ відносяться: „переїзд на нове місце проживання; переведення дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею 14-ти річного віку або дитиною інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1-ї групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом та інше".

За відсутності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитись про будь який строк звільнення після подання працівником заяви про це у межах 2-тижневого строку. Проте власник не вправі звільняти працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить" - коментар ст.38 КЗпПУ.

Рекомендованим листом начальника відділу кадрової роботи ОСОБА_7, від 08.09.2009р., за №121-к, зазначалось, що ОСОБА_1 необхідно отримати трудову книжку, так як він звільнений з роботи за власним бажанням

Відповідно до листа міського голови ОСОБА_3, від 10.09.2009р., за №Г-4727, у якому зазначено про звільнення за власним бажанням, припиненя трудові відносини, тому правових підстав для задоволення моєї заяви щодо відкликання заяви про звільнення за власним бажанням не вбачається.

Якщо трудовий договір укладено на невизначений строк, працівник має право в будь-який час розірвати його, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні.

У цілій низці випадків закон зобов'язав власників робити звільнення працівників у такий строк, про який вони просять. При цьому мова йде про скорочення двотижневого строку, оскільки за його межами працівник може звільнитися в загальному порядку. У цьому випадку строк попередження про звільнення скорочується на розсуд працівника хоча б навіть і до одного дня. Випадки, коли на власника покладається обов'язок звільнити працівника в строк, про який він просить, перелічені в ст. 38 КЗпП. Усі вони об'єднані однією загальною ознакою - неможливістю для працівника продовжувати роботу. Ст. 38 КЗпП зобов'язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Які інші причини можна визнати поважними - це повинно вирішуватися у кожному конкретному випадку.

За відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення. Однак власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить, у випадку звільнення ОСОБА_1 сам працівник просив його звільнити саме 04.09.2009 року.

При винесенні рішення, суд керується ст.11 КАС України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів , наданих сторонами.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», робітники і службовці звільняються від сплати судового збору у справах про поновлення на роботі, тому судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. . ст. 6-11,69,94,160-163 КАС України, ст.ст.38, 231-233, 235 КЗпП України, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 з змінами та доповненнями,- суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 про визнання неправомірним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

На постанову суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення суду виготовлене 18.06.2010 року.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_8