Справа № 2а/1570/24/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/32689/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуГоловного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області
на постановуОдеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року
у справі2а/1570/24/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Невада»
доДержавної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області
провизнання неправомірною бездіяльності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Невада» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Невада») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, ДПІ у м. Хмельницькому) та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі по тексту -в відповідач 2, ГУ ДКСУ у Хмельницькій області), в якому просило визнати неправомірною бездіяльність відповідача 1 щодо невчинення дій, спрямованих на повернення надмірно сплаченої вартості торгових патентів у розмірі 25107,00 грн. та стягнути з місцевого бюджету м. Хмельницького через ГУ ДКСУ у Хмельницькій області 25107,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ДПІ у м. Хмельницькому щодо невчинення дій, спрямованих на повернення ТОВ «Невада» надмірно сплаченої вартості торгових патентів у розмірі 25107,00 грн. та стягнути з ГУ ДКСУ у Хмельницькій області 25107,00 грн.

Посилаючись на невідповідність висновків судів положенням чинного законодавства, ГУ ДКСУ у Хмельницькій області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій у частині стягнення з ГУ ДКСУ у Хмельницькій області 25107,00 грн. на користь ТОВ «Невада» та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач та відповідач 1 письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на виконання положень пункту 29 частини 1 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» позивачем 05 червня 2006 року було отримано ліцензію на організацію діяльності з проведення азартних ігор зі строком дії до 25 квітня 2011 року.

У зв'язку з призупиненням господарської діяльності 09 червня 2009 року ТОВ «Невада» звернулось до відповідача із заявою про повернення переплати за патенти, які були здійсненні відповідно до положень Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

За результатами розгляду зазначеної заяви ДПІ у м. Хмельницькому частково повернула переплату за патенти.

Викладене зумовило повторне звернення позивача із заявою про повернення решти коштів у сумі 25107,00 грн., яка станом на день подання відповідного позову лишилась не розглянута, а кошти не перераховані на поточний рахунок платника.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про виконання позивачем всіх передбачених законом дій щодо повернення надміру перерахованої плати за придбані торгові патенти на право здійснення діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу, натомість відповідачем 1 не виконано покладені на нього обов'язки по поверненню з бюджету надміру сплачених коштів у сумі 25107,00 грн.

Переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 23 березня 1996 року №98/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №98/96-ВР) патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами.

Під гральним бізнесом у цьому Законі слід розуміти діяльність, пов'язану з влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (крім державних) та розиграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі.

Казино, інші гральні місця (дома) повинні займати окремі приміщення або будівлі та мати гральний зал для відвідувачів (крім гральних автоматів та більярдних столів).

Надання послуг у сфері грального бізнесу поза межами відведених на ці цілі приміщень або будівель, а також у приміщеннях, що не мають грального залу для відвідувачів, не дозволяється.

У разі коли суб'єкт підприємницької діяльності має структурні (відокремлені) підрозділи, торговий патент придбавається окремо для кожного структурного (відокремленого) підрозділу (грального місця).

Вартість торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу закріплена у частини 3 статті 5 названого Закону та встановлюється у фіксованому розмірі (за рік).

Частиною 5 статті 5 Закону України №98/96-ВР також передбачено, що оплата вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу провадиться щоквартально до 15 числа місяця, що передує звітному кварталу.

Під час придбання торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу суб'єкт підприємницької діяльності вносить одноразову плату у розмірі вартості торгового патенту за 3 місяці. На суму, сплачену під час придбання торгового патенту, зменшується розмір плати за торговий патент, яка підлягає внесенню в останній квартал його дії.

Суб'єкт підприємницької діяльності може здійснити попередню оплату вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за весь термін дії торгового патенту. При цьому суб'єкт підприємницької діяльності звільняється від обов'язків додаткового внесення вартості торгового патенту у разі, якщо прийнятими після цього актами законодавства збільшується його вартість.

Як вбачається з копії ліцензії серії АВ №082901, виданої позивачу Міністерством Фінансів України, яка міститься у матеріалах справи, ТОВ «Невада» отримало право на організацію діяльності з проведення азартних ігор (діяльність з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах).

Абзацом 2 частини 3 статті 5 Закону України №98/96-ВР закріплено, що для використання грального автомата з грошовим або майновим виграшем вартість торгового патенту на рік становить 4200 гривень.

Отже, під час придбання відповідних торговий патентів у кількості 57 штук, позивач повинен був сплатити 59850,00 грн. (1050,00 грн. (вартість торгового патенту за 3 місяці) * 57).

Звертаючись із заявою до податкового органу про анулювання патентів у червні 2009 року позивач просить повернути кошти за проплачені авансом 22 патенти в розмірі 46200,00 грн.

Як встановлено судами відповідні кошти були повернути товариству.

Проте, постановляючи рішення щодо протиправного неповернення позивачу коштів у сумі 25107,00 грн., ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не встановлено чому саме такий розмір визначений позивачем у заяві від 15 листопада 2010 року, оскільки якщо виходити з вартості торгових патентів, визначеної абзацом 2 пункту 3 статті 5 Закону України №98/96-ВР та їх кількості 57 штук, сума заборгованості має становити 13650,00 грн. (59850,00-46200,00).

Крім того, під час розгляду справи судами не надано правової оцінки вимогам позивача щодо стягнення з місцевого бюджету відповідної суми заборгованості з урахуванням положень Порядку взаємодії органів державної податкової служби України, фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 3 лютого 2005 року № 58/78/22, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2005 року за № 247/10527, який діяв на момент звернення позивача з відповідною заявою до податкового органу щодо повернення переплати, а також Порядку взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 21 грудня 2010 року № 974/1597/499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за № 1386/18681, який набув чинності 21 січня 2011 року та врегульовує спірні правовідносини на момент постановлення рішення судом.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Згідно частин 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року у справі №2а/1570/24/11 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна