Справа № 185/2263/15-а(2-а/185/57/15)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2015 рокусправа № 185/2263/15-а(2-а/185/57/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Юрко І.В. , суддів: Гімона М.М. Чумака С. Ю. ,

секретарі судового засідання: Портненко М.В. ,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року у справі №185/2263/15-а за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Дніпропетровської області Попач Юрия Адамовича про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26.02.2015 року звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до заступника начальника Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Дніпропетровської області Попач Юрия Адамовича, яким просила скасувати постанову відповідача від 17 лютого 2015 року про накладення на неї адміністративного стягнення за порушення ч.3 ст.165.1 КУпАП у вигляді штрафу 1360,00 грн. і закрити справу.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

14 травня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято додаткову постанову, якою з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп..

Не погодившись з постановою суду від 06 травня 2015 року, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати зазначену постанову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд при прийнятті рішення не брав до уваги всі докази, що свідчить про не всебічне та необ'єктивне з'ясування обставин справи. Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги відсутність вини (умисної або не обережної) позивача, оскільки при відсутності фінансування з Державного бюджету він не в змозі виконати бюджетну програму «Гірничорятувальні заходи на вугільних підприємствах» не через свою бездіяльність, а у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку, що і стало причиною несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до ст. 120 КАС України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач - ОСОБА_1, працює головним бухгалтером Восьмого воєнізованого гірничорятувального підрозділу, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.27).

Восьмий воєнізований гірничорятувальний загін є державною організацією зі статусом юридичної особи, що підтверджується копією положення (а.с.9-22).

09.02.2015 року Головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб ЗД ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області Старченко О.М. у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол № 165-1/17-02/43 про порушення вимог п.1 ч.2 ст.6, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року, розділу IV Наказу Міндоходів України № 455 від 09.09.2013 року «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідальність за які передбачена ч.4 ст.165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

17.02.2015 року на підставі зазначеного протоколу заступником начальника ЗД ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області Попач Ю.А. була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.165-1 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 грн..

Судом першої інстанції встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем помилково було зазначено частину статті 165-1 КУпАП, за якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме: замість ч. 4 у постанові вказано ч. 3 ст. 165-1 КУпАП.

Протокол № 165-1/17-02/43 про адміністративне правопорушення від 09.02.2015 року був складений за порушення вимог п.1 ч.2 ст.6, ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», розділу IV Наказу Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідальність за які передбачена саме ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Санкція ч.4 ст.165-1 КУпАП передбачає відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до постанови відповідача від 17.02.2015 року, ОСОБА_1, як головним бухгалтером Восьмого воєнізованого гірничорятувального загону, було несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за листопад 2014 року, ЄСВ в сумі - 377266,61 грн., фактично сплачено - 06.02.2015 року, несплата за грудень 2014 року, ЄСВ в сумі - 796106,58 грн. Граничний термін сплати єдиного внеску за листопад 2014 року - 22.12.2014 року, за грудень 2014 року - 20.01.2015 року.

Тобто, розмір несвоєчасно сплаченого та несплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування складає більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного вбачається, що фактично ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.165-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 грн. саме за санкцією цієї норми.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що головний бухгалтер підприємства є посадовою особою та є відповідальною за ведення бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі за своєчасне перерахування податків і зборів до бюджету.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10 та 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як вбачається із матеріалів справи, апеляційної скарги та пояснень позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції, позивачем не заперечується та не оспорюється факт несвоєчасної сплати страхових внесків Восьмим воєнізованим гірничорятувальним загоном. Проте, апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність вини позивача (умисної або необережної) у скоєнні вказаного правопорушення, а саме, у несвоєчасній сплаті внесків, оскільки при відсутності фінансування з Державного бюджету позивач не в змозі виконати бюджетну програму «Гірничорятувальні заходи на вугільних підприємствах» не через свою бездіяльність, а у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку, що і стало причиною несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта та вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон) платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до положень статті 9 Закону, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Отже, в даному випадку саме факт вчинення правопорушення є підставою для притягнення винних посадових осіб до адміністративної відповідальності незалежно від причин, що до нього призвели.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано доказів які б свідчили, що ним вживались будь-які заходи (дії) для своєчасної сплати єдиного внеску, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року у справі №185/2263/15-а залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року у справі №185/2263/15-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 20 липня 2015 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Судді: М.М. Гімон

С.Ю. Чумак