Справа № 242/5727/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ К/800/12379/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Росія», відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 9 січня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (далі - УПФ), Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Росія», у якому просив призначити йому пенсію за віком з 19 червня 2013 року із зарахуванням пільгового стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці включаючи проходження строкової військової служби у період з 2 січня 1991 року по 30 листопада 1992 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на положення Конституції України, статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закони України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про внесення змін в деякі закони України про зарахування в стаж роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби», «Про військовий обов'язок і військову службу», та просив про задоволення позову.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 9 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що зарахування строкової військової служби до пільгового стажу при призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах відповідає чинному законодавству, оскільки на момент призову до лав Збройних сил СРСР ОСОБА_4 працював підземним електрослюсарем, що у розумінні наведених положень Закону дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з у період з 1 вересня 1987 року по 4 січня 1991 року позивач навчався в професійно-технічному училищі № 41 в м. Селидове Донецької області, де отримав освіту за професією електрослюсаря підземного 4 розряду, машиніста підземних установок 3 розряду. Наказом № 9 від 4 січня 1991 року прийнятий на роботу електрослюсаря підземного 3 розряду до шахти «Селидівська» Селидівського ВО по видобуванню вугілля. 8 січня 1991 року позивача звільнено у зв'язку з призовом до лав Радянської армії, де останній проходив строкову військову службу по 30 листопада 1992 року. Після чого, позивач відновив свою роботу за фахом.

Як вбачається з матеріалів справи, після досягнення пенсійного віку 19 червня 2013 року позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах у зв'язку з досягненням необхідного 25 річного пільгового стажу. Проте рішенням відповідача йому було відмовлено в такому призначенні, у зв'язку з недостатністю стажу на підземних роботах.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Оскільки спір сторін стосується періоду зарахування пільгового стажу з 2 січня 1991 року по 30 листопада 1992 року, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосуванню підлягає Список, чинний в цей період, зокрема затверджений Кабінетом Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. № 10.

Так, відповідно до даного Списку № 1 (код - 22901000а-19931) віднесена робота електрослюсаря (підземних робіт).

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», у редакції частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов'язку було і є обов'язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби або виконанням обов'язку, недопустимі.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Нормами абзацу 1 частини 1ї статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Деклароване статтею 17 Конституції України конституційне право позивача, як військовослужбовця Збройних Сил України, на соціальний захист, конкретизоване, зокрема у наведених нормах законодавства, не може бути скасоване, а зміст та обсяг цих прав не може бути звужений.

Аналогічну правову позицію з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців, висловив й Конституційний Суд України в Рішеннях від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів; від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 у справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій.

Зокрема, відповідно до наведених рішень правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлений не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування, а особливістю професійних обов'язків у зв'язку з виконанням ними функцій, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім'ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Здійснення таких заходів має безумовний характер.

Згідно з наведеними рішеннями Конституційного Суду України, звуження змісту та обсягу соціальних гарантій осіб, які проходили службу в армії, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Таким чином, оскільки до та після проходження військової служби позивач працював на роботі з повним робочим днем на підземних роботах, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, відмова відповідача у зарахуванні такого є протиправною.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області залишити без задоволення, а постанову Селидівського міського суду Донецької області від 9 січня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало