Справа № 743/277/15-а
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/277/15-а
Провадження №: 2-а/743/27/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарях Воєдило О.В., Коваль Т.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 24.07.2014 року Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м.Києві прийнято рішення про примусове повернення його за межі України та зобовязано покинути територію України, в термін до 24.07.2014 року.

Вважаючи, що оскаржуване рішення суперечить вимогам законодавства, а підстави для примусового залишення позивачем території України відсутні, ОСОБА_1 просить визнати рішення відповідача протиправним та скасувати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги, пояснивши, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув громадянство України, отже підстави для прийняття рішення про примусове залишення ним території України, відсутні.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що ОСОБА_1 незаконно прибув і перебуває в Україні, а загальногромадянський паспорт і паспорт громадянина України для виїзду за кордон, були видані йому без достатніх для того правових підстав, у звязку з чим підлягають вилученню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Пунктом.1.5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, № 353/271/150 затвердженої 23.04.2012 року, передбачено, що іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, на підставі рішення територіальних підрозділів ДМС, або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду.

Згідно п.1.6 вказаної вище Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України, в тому числі, є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Аналогічні положення містить ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2014 року уповноваженою посадовою особою Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м.Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, за порушення ОСОБА_1 вимог ст.4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і того ж дня прийнято рішення про примусове повернення його з України.

25.07.2014 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

На день звернення з позовом до суду, постанова про застосування адміністративного стягнення від 25.07.2014 року, позивачем не оскаржувалась.

Згідно ч.15 ст.4 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 25.07.2014 року у справі № 755/19742/14-а, адміністративний позов Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м.Києві до ОСОБА_1 про його примусове видворення за межі України задоволено, а постанову суду звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2014 року постанова Дніпровського районного суду м.Києва від 25.07.2014 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2014 року, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2014 року та постанова Дніпровського районного суду м.Києва від 25.07.2014 року, також залишені без змін.

Таким чином, починаючи з 25.07.2014 року ОСОБА_1 мав бути примусово видворений за межі України, оскільки постанова суду І інстанції була допущена до негайного виконання.

Частиною 1 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними судовими рішенням встановлено, що ОСОБА_1, будучи громадянином іншої держави, без достатніх правових підстав перебуває в Україні, національний паспорт йому видано незаконно, а рішення про примусове повернення позивача за межі України прийнято уповноваженою на те особою та у встановленому законом порядку.

Рішенням від 24.07.2014 року, відповідач примусово повернув ОСОБА_1 за межі України, зобовязавши його покинути територію у звязку з порушенням ст.4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно ч.1 статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не набував статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ч.1 ст.4 цього Закону, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України Про імміграцію, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У відповідності до ст.1 Закону України Про імміграцію, іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно ст.11 вказаного вище Закону, особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в'їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п'яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає іммігранту посвідку на постійне проживання. Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання.

З матеріалів справи вбачається, що висновком службового розслідування ГУ МВС в Донецькій області від 23.05.2012 року, стосовно належності позивача до громадянства України, а також обгрунтованості видачі йому національного паспорта, встановлено, що посадовими собами Червоногвардійського РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 незаконно видано паспорт громадянина України серії ВК № 506181, а також довідку № 327 про належність до громадянства України.

Крім того вказаним висновком передбачено вилучення і знищення паспорта ОСОБА_1 серії ВК № 506181.

З урахуванням викладеного, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕЕ 769829, виданий ОСОБА_1 08.12.2008 року також не може підтверджувати громадянство відповідача.

Таким чином, наявність у відповідача паспортного документа, не є безумовним підтвердженням належності його до громадянства країни перебування.

У відповідності до статті 6 Закону України Про громадянство України, громадянство України набувається:

1) за народженням;

2) за територіальним походженням;

3) внаслідок прийняття до громадянства;

4) внаслідок поновлення у громадянстві;

5) внаслідок усиновлення;

6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя;

7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;

8) у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;

9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;

10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Таких обставин в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ст.1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Судом встановлено, що позивач не має дозволів на право перебування на території України, документи у міграційній службі не реєстрував, трудовою діяльністю не займався, дозволу на працевлаштування не мав, дозвіл на перебування в Україні йому також не надавався

Законом Про громадянство України визначено, що іноземець, це особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином іншої держави.

З повідомлення МВС ОСОБА_5, котре міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1, станом на 04.06.2012 року, являвся громадянином вказаної держави, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, 21-й мікрорайон, 6/124 та документований посвідченням особи - громадянина ОСОБА_5 07АF 22247 від 17.12.2007 року.

У відповідності до ст. 9 Закону України Про громадянство умовами прийняття до громадянства України є, зокрема:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов'язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

4) отримання дозволу на імміграцію;

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування.

6) наявність законних джерел існування.

Іноземці, які перебувають у громадянстві кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство цих держав.

Відомості про припинення позивачем громадянства ОСОБА_5 станом на 22.07.2008 року, відсутні.

У відповідності до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може на підставі винесеної за його позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства.

Статтею 21 Закону Про громадянство України передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого вона не може набути громадянство.

Таким чином, в судовому засіданні спростовано обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно прийняв рішення про примусове повернення з України ОСОБА_6, отже підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до ст.ст.87, 94, 98 КАС України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.6-11, 86, 158-163, 183-5 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві від 24.07.2014 року, про примусове повернення з України ОСОБА_1 Гіоргі, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляція на постанову може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом десяти днів з дня її проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення постанови - у цей же строк, з дня отримання її копії.

Суддя Є.А. Жовток