Справа № 826/11994/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2015 року № 826/11994/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ПАТ «Укргазбанк»
про зняття арешту з майна
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ПАТ «Укргазбанк» про зняття арешту, накладеного відповідачем із заставленого майна - транспортного засобу, марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 легковий седан, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві18 вересня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказаний транспортний засіб є заставним майном відповідно до договору застави від 19.09.2008 року №031/728532-ZO, відповідно до якого заставодавець передає в заставу заставодержателю (позивачу) у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту. Оскільки договір застави був укладений та зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна раніше ніж винесена відповідачем постанова про арешт заставленого майна, ПАТ «Укрсоцбанк» вважається пріорітетним обтяжувачем, а тому вказаний арешт підлягає зняттю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, проте письмових заперечень суду не наддав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1 - ОСОБА_1 явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час судового розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 2 - «Укргазбанк» заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. В якості безпідставності позову вказав про відсутність належних та допустимих доказів про порушення позичальником (третьою особою 1) умов кредитного договору та наявності реєстрації обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в 2008 році і яке було б чинним станом на день винесення постанови про арешт майна боржника від 10.07.2013 року.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 19.09.2008 № 031/728528-KR відповідно до якого позичальнику було надано кредит.

Також, 19.09.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 031/728532-ZO відповідно до якого останнім передано у заставу автомобіль марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 легковий седан, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві18 вересня 2008 року.

Вищевказану заставу зареєстровано в Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.08.2007.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 10.07.2013 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 38763332 на підставі виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30.11.2012 року № 2604/11218/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 140 541,62 дол. США та 9932,35 грн.

В подальшому, постановою від 10.07.2013 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1.

Крім того, постановою від 07.10.2013 року оголошено розшук транспортного засобу марки Lexus, модель RX350, № кузова НОМЕР_2, рік випуску 2008, ДНЗ НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_3 від 18.09.2008, що належить ОСОБА_1.

Позивач, вважаючи постанову про накладення арешту на кошти боржника незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України "Про заставу").

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частини перша, шоста статті 20 Закону України "Про заставу").

Відповідно до статті 54 Закону України "Про заставу", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, для примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника заборгованості, законодавцем встановлена передбачена процедура звернення стягнення на майно боржника, у тому числі, яке знаходиться у заставі для задоволення вимог стягувачів.

Як вказувалось вище, право на предмет застави у позивача виникло на підставі договору від 19.09.2008 № 031/728532-ZO.

Також, як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 42778288 від 06.12.2013 року, заставу зареєстровано 22.09.2008 року, тобто позивач у відношенні інших обтяжувачів має вищий пріоритет щодо заставленого майна, право застави виникло до винесення виконавчого документа на підставі якого прийнято постанову, а отже, позивач має першочергове право на задоволення вимог як заставодержатель.

Таким чином арешт всього майна ОСОБА_1, в тому числі транспортного засобу переданого у заставу, з метою задоволення вимог стягувача, якій не є заставодержателем суперечить ст.54 Закону України "Про виконавче провадження", що у свою чергу свідчить про порушення права позивача, в частині неможливості задоволення вимог шляхом позасудового звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням викладеного, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вбачає наявними підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 а саме: транспортного засобу марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 легковий седан, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві 18 вересня 2008 року; скасування постанови від 07.10.2013 року ВП 38763332 про розшук транспортних засобів; зобов'язання відповідача вчинити дії, визначені в ч. 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: прийняти постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1, а саме: транспортного засобу марки марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 легковий седан, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві 18 вересня 2008 року, накладеного в рамках виконавчого провадження № 38763332.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 128,158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт з майна ОСОБА_1, а саме: транспортного засобу марки марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 легковий седан, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві 18 вересня 2008 року накладеного Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві накладений в рамках виконавчого провадження № 38763332.

3. Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 07.10.2013 ВП № 38763332 про розшук майна боржника, а саме: транспортного засобу належного ОСОБА_1 марки марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1.

4. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії, визначені в ч. 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: прийняти постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1, а саме: транспортного засобу марки марки Lexus, модель RX350, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, накладеного в рамках виконавчого провадження № 38763332.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда