Справа № 2024/13
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/44223/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Південатоменергокомплект"

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року

у справі № 815/1029/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства "Південатоменергокомплект"

до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року, адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Південатоменергокомплект» задоволено повністю; скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби від 21 січня 2013 року № та № .

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області державної податкової служби задоволено; постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року скасовано; прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Південатоменергокомплект" відмовлено в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

У зв'язку із неподанням клопотань особами, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з МПП «Ларс» за І квартал 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на прибуток на 34816,00 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість на 33158,00 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки № 1767/22/19356455 від 20.12.2012 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21 січня 2013 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 43520,00 грн., в тому числі за основним платежем - 34816,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8704,00 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 41447,50 грн., в тому числі за основним платежем - 33158,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8289,50 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та МПП «Ларс» укладено договір поставки № 01-3/12 від 03.01.2012 року. На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано: податкові накладні, видаткові накладні, накладні на товар, товарно-транспортні накладні, довіреності, картки рахунків, оборотно-сальдові відомості, картки номенклатури, рахунки-фактури, платіжні доручення, банківські виписки, акт звірки взаємних розрахунків, акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей, договори оренди транспортних засобів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, апеляційний суд погодився з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, що з наданих первинних документів неможливо встановити особу відповідальну за здійснення господарських операцій з позивачем, а тому, укладений правочин не мав реального характеру.

Проте, із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абазом першим та другим пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладений договір відповідає економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

При цьому, слід зазначити, що формальні помилки та неточності в первинних документах не можуть свідчити про безтоварність укладеного правочину. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин, що і було належним чином здійснено судом першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Південатоменергокомплект" задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року у справі 815/1029/13-а скасувати.

3. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2013 року у справі 815/1029/13-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна