Справа № 7667/09/1570
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2010-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 7667/09/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

при секретарі Юзефович Ю.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2006 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що йому стало відомо про те, що нібито відносно нього проводяться оперативно-розшукові заходи. Позивач вважав, що такими діями грубо порушуються його права, передбачені чинним законодавством та Конституцією України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його запит про проведення чи не проведення відносно нього оперативно-розшукової діяльності відповідачем інформації не надано з посиланням, що зазначена інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Позивач просив визнати протиправною відмову ГУМВС України в Одеській області в наданні інформації, згідно його листа 25.01.2006 року та зобовязати відповідача надати зазначену у листі інформацію у встановлений законом строк, а саме чи проводились відносно нього співробітниками ГУМВС України в Одеській області оперативно-розшукові заходи в період з 1998 по 2004 роки; якщо проводились, то коли, у який період, що послужило підставою та яке і коли було прийняте по них рішення.

У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що його право на отримання інформації передбачено також статтями 23, 30, 31 Закону України «Про інформацію», статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод" від 04.11.1950, ратифікованою Україною 11.09.97 року. Також зазначив, що відповідач фактично визнав неправомірність своїх дій, надавши 04.01.2008 року відповідь стосовно питань, які містились у його листі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, свою позицію обґрунтував тим, що інформація, яку просив надати позивач у своєму листі відноситься до інформації відповідно до ст.28,37 Закону України „Про інформацію до інформації з обмеженим доступом, оскільки стосується оперативно-розшукової діяльності. Законом України „Про оперативно-розшукову діяльність передбачено право громадянина одержувати від органів, на які покладено здійснення оперативнорозшукої діяльності, письмові пояснення лише у випадку обмеження його прав і свобод та оскаржувати ці дії. Позивач не зазначає наявності таких обставин.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 25.01.2006 року звернувся з листом на імя начальника УМВС України в Одеській області, в якому просив повідомити йому наступні відомості: чи проводились відносно нього співробітниками УМВС України в Одеській області оперативно-розшукові заходи в період з 1998 по 2004 роки, якщо проводились, то коли і у який період, що послужило підставою та яке і коли було прийняте по них рішення (а.с.3).

18.02.2006 року позивач отримав поштою відповідь №1/287 від 07.02.2006 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було відмовлено в наданні вищезазначеної інформації, з посиланням на відсутність у нього допуску до державної таємниці, яка необхідна для її отримання (а.с. 4).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про інформацію", Законом України «Про державну таємницю», Законом України „Про оперативно-розшукову діяльність, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України.

Один з таких випадків передбачений ст. 37 вказаного Закону, відповідно до якої не підлягають обов'язковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами офіційні документи, які містять у собі інформацію про оперативну і слідчу роботу органів прокуратури, МВС, СБУ, роботу органів дізнання та суду у тих випадках, коли її розголошення може зашкодити оперативним заходам, розслідуванню чи дізнанню, порушити право людини на справедливий та об'єктивний судовий розгляд її справи, створити загрозу життю або здоров'ю будь-якої особи.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно-розшукової діяльності, які відповідно до законодавства України становлять державну таємницю, а також відомості, що стосуються особистого життя, честі, гідності людини. За передачу і розголошення цих відомостей працівники оперативних підрозділів, а також особи, яким ці відомості були довірені при здійсненні оперативно-розшукової діяльності чи стали відомі по службі або роботі, підлягають відповідальності згідно з чинним законодавством, крім випадків розголошення інформації про незаконні дії, що порушують права людини.

Виходячи із змісту положень статей 1 та частини 4 статті 8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці у сфері державної безпеки та охорони правопорядку відноситься інформація про засоби, зміст, плани, організацію, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, форми, методи і результати оперативно-розшукової діяльності, оскільки її розголошення може завдати шкоди національної безпеці України та охорони правопорядку.

Крім того, відповідно до частини 9 статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» громадяни України та інші особи мають право лише у випадках обмеження їхніх прав і свобод одержувати у встановленому порядку від органів, на які покладено здійснення оперативно-розшукової діяльності, письмові пояснення з приводу певних дій та оскаржувати ці дії.

Жодного доказу щодо підтвердження вчинення певних дій, які б обмежували його права і свободи з боку працівників УМВС України в Одеської області, позивачем не надано та не зазначено.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу отримання інформації у його запиті на адресу УМВС України в Одеської області, на статтю 23 Закону України «Про інформацію», оскільки згідно статті 3 вказаного Закону він регулює інформаційні відносини, які виникають у всіх сферах життя і діяльності суспільства і держави при одержанні, використанні, поширенні та зберіганні інформації. Статтею 1 Закону під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Суд також критично ставиться до посилання ОСОБА_1 на статтю 10 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», так як в ході розгляду справи судом не встановлено розголошення відповідачем будь-якої конфіденційної інформації відносно позивача.

Також на думку суду надання 04.01.2008 року відповіді з зазначенням відомостей, які вимагав позивач у своєму листі від 25.01.2006 року, не підтверджує правомірності позовних вимог ОСОБА_1, оскільки зазначена відповідь отримана під час примусового виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05.06.2006 року, яке було чинне до моменту скасування його Вищим адміністративним судом України 25.02.2009 року (а.с. 108 зв., 131 -134).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів суд вважає, що позивач не довів суду обставин, на які посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

відмовлено повністю

26 січня 2010 року.