Справа № 805/997/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 р. Справа № 805/997/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, -

встановив:

18 березня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - позивач або ХНУВС) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, в сумі 32 875,05 грн.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач доводив, що відповідач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного строку після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України.

З огляду на це та відповідно до вимог ч.7 ст.18 Закону України «Про міліцію», Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач мав відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ХНУВС, які становлять суму 32 874,05 грн.

Оскільки в добровільному порядку відповідач відшкодування вказаних витрат не здійснив, позивач просив стягнути ці кошти в судовому порядку (а.с.4-5, 28-29).

Про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином з дотриманням вимог ст.ст.33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.51).

Позивач явку свого представника до судового засідання не забезпечив, одночасно з поданням позовної заяви надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у порядку письмового провадження (а.с.16).

Про дату, час і місце судового розгляду відповідач повідомлений з дотриманням вимог ст.ст.33-36 КАС України.

Судові виклики та повідомлення, а також копії процесуальних документів у справі, надіслані за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1, за адресою, зазначеною в адміністративному позові та у договорі про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, а саме: АДРЕСА_1.

Проте 16 червня та 07 липня 2015 року поштові відправлення повернені на адресу суду з відміткою підприємства поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.49, 52).

З огляду на положення ч.11 ст.35 КАС України, відповідно до якої, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідач у судове засідання не зявився, свого ставлення до заявлених позовних вимог не висловив.

З урахуванням наведеного та на підставі ч.4 ст.122, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розгляд справи здійснено в письмовому провадженні на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалося.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

За допомогою он-лайн сервісу пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що Харківський національний університет внутрішніх справ (ідентифікаційний код 08571096) зареєстрований як юридична особа 13 березня 2001 року, про що 07 липня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 011870 (а.с.21-24).

15 серпня 2007 року ректором ХНУВС виданий наказ № 415о/с «По особовому складу», пп.62 пп.5.4. п.5 якого передбачав прийняття на службу в органи внутрішніх справ і зарахування курсантом 1 курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС за спеціальністю 6.060100 «правознавство» (за напрямком підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції) з 17 серпня 2007 року з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції» ОСОБА_2.

Вказані обставини підтверджені витягом з наказу ХНУВС від 15 серпня 2007 року № 415о/с (а.с.6).

01 вересня 2007 року між ХНУВС, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі ГУМВС України в Донецькій області) та ОСОБА_1 укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.7-8), предметом якого була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство».

За умовами вказаного договору ХНУВС прийняв на себе зобов'язання забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; створити умови для навчання ОСОБА_1 та розробити програми для успішного проходження ним практики і стажування у підрозділах ГУМВС України в Донецькій області; забезпечити ОСОБА_1 харчуванням, речовим майном та грошовим забезпеченням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України; щороку інформувати ОСОБА_1 про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням; після відрахування ОСОБА_1 (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання, що передбачено пп.2.1.1.-2.1.3., 2.1.6., 2.1.8 п.2.1. договору.

Відповідно до пп.2.2.3. п.2.2. договору ГУМВС України в Донецькій області прийняло на себе зобов'язання призначити ОСОБА_1, який прибув за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на посаду, на яку є письмова згода випускника.

В свою чергу, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання після закінчення навчання прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена ГУМВС України в Донецькій області, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком, що обумовлено пп.2.3.5.-2.3.6. п.2.3. договору.

18 червня 2011 року ректором ХНУВС виданий наказ № 272о/с «По особовому складу», пп.3 пп.5.2. п.5 якого передбачав відрахування лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-167895) зі складу курсантів навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС з 18 червня 2011 року та відкомандирування його до ГУМВС України в Донецькій області.

Вказані обставини підтверджені витягом з наказу ХНУВС від 18 червня 2011 року № 272о/с (а.с.9).

13 березня 2014 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ.

29 квітня 2014 року ГУМВС України в Донецькій області на підставі рапорту ОСОБА_2 від 13 березня 2014 року та рішення кадрової комісії ГУМВС України в Донецькій області від 29 квітня 2014 року виданий наказ № 149о/с «По особовому складу».

Цим наказом старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-167895), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Приморського районного відділу Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області з 30 квітня 2014 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. «ж» п.64 (за власним бажанням) Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що підтверджено витягом з цього наказу (а.с.10).

Таким чином, відповідач звільнився зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання у ХНУВС.

Разом із супровідним листом від 03 червня 2014 року № 10/1500 ГУМВС України в Донецькій області направило до ХНУВС матеріли щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Ці матеріли отримані позивачем 11 червня 2014 року та за реєстровані за вхідним номером 1/646 (а.с.11).

Згідно з п.3.2. договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшої служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до п.4.1. договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв.

У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з норами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ, що встановлено п.4.2. договору.

Згідно з п.4.3. договору сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення визначеної суми здійснюється в судовому порядку, що визначено п.4.4. договору.

14 червня 2014 року ХНУВС складена довідка-розрахунок витрат, повязаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у цьому навчальному закладів в період з 17 серпня 2007 року по 18 червня 2011 року.

Згідно з цією довідкою-розрахунком витрати, повязані з утриманням ОСОБА_1 у ХНУВС становили 32 874,05 грн., в тому числі грошове забезпечення 12 037,90 грн., продовольче забезпечення 9 658,60 грн., речове забезпечення 2 345,47 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 8 832,08 грн. (а.с.12).

Обґрунтованість суми витрат підтверджена довідкою-розрахунком витрат на харчування від 18 червня 2014 року, згідно з якою сума витрат на харчування у період з 2007 по 2011 роки становила 9 658,60 грн. (а.с.30); довідкою-розрахунком від 20 червня 2014 року № 239, відповідно до якої сума витрат на виділення речового забезпечення ОСОБА_1 в період з 2007 по 2011 роки становила 2 345,47 грн. (а.с.31); розрахунками комунальних послуг за 2007-2011 роки, згідно з яким загальна сума витрат на оплату комунальних послуг та енергоносіїв становила 8 832,08 грн. (а.с.32-33); довідкою від 17 червня 2014 року № 4/852 про виплату ОСОБА_1 в період з 2007 по 2011 рік грошового забезпечення у сумі 12 037,90 грн. (а.с.34).

Суми витрат на утримання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі також підтверджена наказами ректора ХНУВС від 30 серпня 2008 року № 476 «Про переведення курсантів ННІПФКМ на наступний курс» (а.с.35), від 31 серпня 2009 року № 365 «Про переведення курсантів ННІПФКМ на наступний курс» (а.с.36), від 31 серпня 2010 року № 385 «Про переведення курсантів ННІПФКМ на наступний курс» (а.с.37).

12 березня 2015 року ХНУВС складена претензія № 7/21, якою ОСОБА_1 запропоновано відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, у строк до 13 березня 2015 року (а.с.13).

18 лютого 2015 року претензія № 7/21 надіслана на адресу ОСОБА_1, про що свідчить реєстр № 15 на відправку поштової кореспонденції та фіскальний чек (а.с.14).

Докази добровільного відшкодування ОСОБА_1 витрат на його утримання у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, стягнення яких є предметом спору, суду не надані.

Докази, які б спростовували вищевикладені обставини, суду не надані.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує вищенаведені норми права.

За приписами ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що встановлено п.2 ч.2 ст.17 КАС України.

При цьому, згідно з п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

П.5 ч.4 ст.50 КАС України передбачає, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Приймаючи до уваги наявність спору з приводу відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству внутрішніх справ України, яке є суб`єктом владних повноважень, суд дійшов висновку, що вказаний спір належить до адміністративної юрисдикції.

Аналогічний висновок міститься у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», згідно з якою спори з приводу стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 10 січня 2002 року № 2925-ІІІ навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.

Загальні засади служби в міліції визначає розділ IV Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі Закон № 565).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 565 особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону № 565 порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, що передбачено ч.5 ст.18 Закону № 565.

Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 травня 2007 року за № 547/13814, (далі Типовий договір).

Відповідно до пп.2.3.6. п.п.2.3. п.2 Типового договору Особа зобовязана у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку визначені п.3 Типового договору, однією з таких підстав є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (пп.3.3. п.3).

Порядок відшкодування Особою фактичних витрат на підготовку визначений п.4 Типового договору.

Згідно з пп.4.1. п.4 Типового договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до пп.4.3. п.4 Типового договору сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством.

Абз.1 пп.4.4. п.4 Типового договору у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Судом встановлено, що підготовка ОСОБА_1 здійснювалася у ХНУВС за державним замовленням на підставі договору від 01 вересня 2007 року, укладеного між ХНУВС, ГУМВС України в Донецькій області та відповідачем, предметом якого була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання - фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство».

За умовами цього договору ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання після закінчення навчання прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена ГУМВС України в Донецькій області, і відпрацювати не менше трьох років; а у разі звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного строку з моменту закінчення вищого навчального закладу відшкодувати фактичні витрати на його підготовку.

Обов'язок відпрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ після закінчення підготовки відповідач не виконав, оскільки з 30 квітня 2014 року був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням.

Ч.7 ст.18 Закону № 565 встановлено, що особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

ОСОБА_1 було присвоєне спеціальне звання «лейтенант міліції».

Отже, відповідно до п.2 Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, відповідач належав до осіб середнього начальницького складу, а тому на нього поширюються вимоги ч.7 ст.18 Закону № 565.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (далі - Порядок № 313) і на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 15 лютого 2012 року.

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з п.2 Порядку № 313 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном.

Відповідно до п.3 Порядку № 313 витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

п.4 Порядку № 313 визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

За правилами п.5 Порядку № 313 витрати відшкодовуються: 1) у повному розмірі: особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі - за весь період навчання; особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк; 2) з урахуванням різниці суми витрат з утримання осіб у навчальному закладі та утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку, що визначено абз.1 п.6 Порядку № 313.

Згідно з п.7 Порядку № 313 сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, ОСОБА_1 зобовязаний був в повному обсязі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у ХНУВС.

Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ч.7 ст.18 Закону № 565, пп.3 п.1, п.3, пп.1 п.5 Порядку № 313 та договору від 01 вересня 2007 року.

Докази добровільного виконання відповідачем цього обовязку суду не надані, отже витрати, повязані з утриманням відповідача у ХНУВС, підлягають стягненню в судовому порядку.

Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130 (далі - Порядок № 419).

Згідно з пп.1.1. п.1 Порядку № 419 Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу (далі - ВНЗ), у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) (далі - контракт) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Відповідно до пп.1.2. п.1 Порядку № 419 зобов'язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання.

Методика розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у ВНЗ визначена п.2 Порядку № 419.

Згідно з пп.2.1. п.2 Порядку № 419 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до пп.2.1.1.-2.1.5. пп.2.1. п.2 Порядку № 419 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання; витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування; витратами на речове забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами; витратами на медичне забезпечення є витрати, пов'язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях; витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов'язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г.

При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році, що визначено пп.2.1.6. пп.2.1. п.2 Порядку № 419.

Згідно з пп.2.2. п.2 Порядку № 419 після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених п.2.1 Порядку розрахунку витрат пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника ВНЗ.

Відповідно до пп.2.3. п.2 Порядку № 419 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.

Згідно з п.3 Порядку № 419 відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Витрати на утримання ОСОБА_1 у ХНУВС підтверджені довідками-розрахунками та витягам з наказів ректора ХНУВС, тобто належними та допустими доказами стосовно предмету доказування.

Системний аналіз положень ч.7 ст.18 Закону № 565, Порядків № 313 та № 419 зумовлює висновок, що ОСОБА_1, будучи особою середнього начальницького складу, яка звільнилася з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного терміну з моменту закінчення вищого навчального закладу системи Міністерства внутрішніх справ України, зобов'язаний був відшкодувати фактичні витрати на його утримання у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України у сумі 32 874,05 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відшкодування цих витрат не здійснив, позовні вимоги ХНУВС про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, в сумі 32 874,05 грн. є законними та обґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, позивачем не здійснювались.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті 10% ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру в сумі 182,70 грн. (а.с.3).

Таким чином, правові підставі для стягнення з ОСОБА_1 на користь ХНУВС судових витрат по сплаті судового збору відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що судове рішення постановлене на користь позивача - суб'єкта владних повноважень, а відповідачем є фізична особа, 90% ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру стягненню зі сторін до Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (ідентифікаційний код 08571096) на розрахунковий рахунок 566, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області, МФО 851011, ідентифікаційний код 08571096 витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, в сумі 32 874 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні 05 копійок.

3. Постанова прийнята, складена та підписана у нарадчій кімнаті.

4. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.