Справа № 813/4285/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м.Київ К/800/57072/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз Л.Л.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якому просило стягнути незаконно отримані виплати (пенсію) за період з 01 серпня 2009 року по 30 листопада 2012 року в сумі 49123,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неповідомлення відповідачем про появу свого колишнього чоловіка, внаслідок чого їй у період з 01 серпня 2009 року по 30 листопада 2012 року безпідставно виплачено пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 49123,89 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області 4571,04 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідач з вересня 2012 року (з моменту, коли дізналася про повернення свого чоловіка) по 30 листопада 2012 року пенсію отримувала безпідставно та неправомірно, а тому кошти у розмірі 4571,04 грн., виплачені за цей період, підлягають поверненню. Щодо решти суми стягнення суди зазначили про відсутність підстав для їх стягнення у зв'язку з невстановленням обставин, які б свідчили про те, що ці кошти відповідач отримала безпідставно.

Не погоджуючись з вказаними рішення, Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судові рішення скасувати.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 червня 2002 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що видано відповідне свідоцтво від 19 серпня 2002 року. За час спільного подружнього життя у сім'ї ОСОБА_3 народилося двоє синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розлучення батьків неповнолітні діти залишились на утриманні матері.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2004 року за заявою ОСОБА_6 визнано ОСОБА_3 безвісно відсутнім з 01 грудня 2000 року.

Розпорядженням управління ПФУ в Золочівському районі від 23 липня 2009 року №139992 ОСОБА_2 з 01 серпня 2009 року призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітнього ОСОБА_5, а з 01 вересня 2009 року пенсію призначено на двох дітей у зв'язку з навчанням старшого сина ОСОБА_4 у професійно-технічному навчальному закладі.

Листом від 30 листопада 2012 року № 459 Полянська сільська рада Золочівського району на запит від 26 листопада 2012 року повідомила Управління ПФУ в Золочівському районі Львівської області про те, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 На цій підставі управління ПФУ в Золочівському районі прийнято рішення про припинення виплати ОСОБА_2 пенсії у зв'язку з втратою годувальника з 01 грудня 2012 року.

Рішенням Ківерцівського районного Волинської області суду від 18 січня 2013 року скасовано рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2004 року про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, оскільки встановлено, що з 1999 року останній перебував на заробітках на території Російської Федерації. У 2012 році він повернувся додому, в с.Поляни Золочівського району Львівської області. Про рішення суду, яким його було визнано безвісно відсутнім, довідався у вересні 2012 року після того, як звернувся до органів місцевого самоврядування для оформлення опікунства над своєю матір'ю.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Як передбачено ч.3 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Положення ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не передбачають норм, які б надавали органам пенсійного фонду право звертатись із позовом про стягнення з громадянина сум надміру виплачених пенсій до адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За вказаного, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року №№ 21-204а13, 21-124а13, слід дійти висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді