Справа № 2а-1870/1395/12
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/1395/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Високос Я.С.,

представника третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №2a-1870/1395/12

за позовом ОСОБА_2

до Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми,

треті особи - Державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Сумського міжрайонного реєстраційного відділення Сумської регіональної філії, Сумська міська рада,

про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту позивач, ОСОБА_2Л.) звернулась до суду з позовом до Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми (далі по тесту - відповідач), треті особи - Державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Сумського міжрайонного реєстраційного відділення Сумської регіональної філії (далі по тексту ДП "Центр Державного земельного кадастру"), Сумська міська рада, в якому просить суд:

- зобовязати Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми внести до Поземельної книги відомості про скасування обмежень на земельну ділянку ОСОБА_2, розташовану по вул. Східна, 45/1 в м. Суми, площею 0,1000 га, які були зареєстровані Сумським міжрайонним реєстраційним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Книзі записів реєстрації договорів про встановлення земельного сервітуту (обмеження, обтяження) за записом № 000283-0 від 25 березня 2010 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Сумська міська рада, діючи на підставі прийнятого нею рішення «Про тимчасовий порядок надання земельних ділянок із земель Сумської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів» № 72- МР від 27 червня 2006 р. визначила, що обов'язковою умовою надання згоди на безоплатну передачу земельної ділянки у власність та дозволу на розробку проекту її відведення є згода громадянина, що звернувся з відповідною заявою про укладення договору щодо обмеження його права на земельну ділянку.

Таким чином, надання третьою особою земельної ділянки у власність позивачу поставлене в залежність від укладення нею договору про обмеження права на земельну ділянку.

Позивач, з метою реалізації свого конституційного права на отримання у власність земельної ділянки по вул. Східна, 45/1 в місті Суми була вимушена укласти з третьою особою - Сумською міською радою договір про обмеження права на земельну ділянку від 11.03.2010 року.

Відповідно до змісту зазначеного договору, третьою особою - Сумською міською радою встановлені наступні обмеження прав позивача щодо зазначеної земельної ділянки:

- заборона на продаж або інше відчуження чи передачу в оренду земельної ділянки до завершення будівництва відповідно до цільового призначення, але не більше ніж на 5 років з дня отримання Державного акту про право власності на земельну ділянку;

- обов'язок позивача розпочати забудову або освоєння земельної ділянки відповідно з цільовим призначенням протягом одного року з дня отримання Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Позивач такі дії вважає необґрунтованими та незаконними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного Кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державною виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, при вирішення питання щодо надання у власність позивачу земельної ділянки, третя особа в першу чергу мала б керуватися Конституцією та Земельним Кодексом України.

Так, відповідно до ч. б та 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

При цьому, у відповідно до ч. 7 даної статті міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним Кодексом України не передбачено обов'язку для громадян укладати договори про обмеження права на земельну ділянку при бажанні безоплатного її отримання у власність. Крім того, відповідно до зазначених положень Кодексу, відмова громадянина від укладення договору про обмеження права на земельну ділянку не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його погодженні та наданні земельної ділянки у власність.

Крім того, Сумська міська рада не мала достатніх повноважень на встановлення обмежень прав позивача при наданні земельної ділянки у власність, враховуючи наступне.

Сумська міська рада, посилаючись на ст.ст. 110, 111 Земельного кодексу України, прийняла рішення про безумовне обмеження права на земельну ділянку та обов'язковість укладення відповідних договорів з громадянами, проте дані норми передбачають лише можливість встановлення обмежень, які мають бути викликані певною необхідністю.

В той же час, до повноважень третьої особи - Сумської міської ради, згідно ст. 12 Земельного Кодексу України, належить, зокрема, встановлення обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства.

Тобто, Сумська міська рада має право встановити обмеження права позивача тільки у разі порушення останнім вимог земельного законодавства, у будь-яких інших випадках, вона не мала права обмежувати права позивача.

За таких обставин, вимога Сумської міської ради про обов'язковість укладення договору про обмеження права позивача не земельну ділянку при наданні земельної ділянки у власність є необґрунтованою та незаконною.

Позивач та представники Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми та третьої особи - ДП "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в судове засідання не зявились , належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши представника третьої особи - Сумської міської ради, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.03.2010 р. між ОСОБА_2 та Сумською міською радою укладено договір про обмеження права на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по вул. Східна, 45/1 в м. Суми (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено із матеріалів справи Договір про обмеження права на земельну ділянку між позивачем та третьою особою від 11 березня 2010 року був укладений відповідно до норм Цивільного та Земельного кодексів України та на підставі вільного волевиявлення сторін і в момент укладання не суперечив нормам земельного законодавства.

Суд зазначає, що нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемними, зокрема, є правочини: а) укладені з недодержанням вимог обов'язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом; б) укладені з недодержанням вимоги закону про обов'язкову нотаріальну форму; в)укладені малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без належного схвалення; г) укладені недієздатною фізичною особою; д) вчинені без дозволу органу опіки та піклування; ж) які порушують публічний порядок

Проте, як встановлено із матеріалів справи при укладенні Договору про обмеження права на земельну ділянку між ОСОБА_3 та Сумською міською радою від 11 березня 2010 року вищевказані підстави були відсутні.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, щодо звернення ним до Сумської міської ради чи до суду про розірвання, визнання недійсним Договору у досудовому чи у судовому порядку.

Постановами суду та апеляційної інстанції по адміністративній справі № 2а-8333/10/1870, які набрали законної сили, зазначений Договір нікчемним не визнавався, а було визнано лише незаконними пункт 1.3., 1.4., 1.5., 3.3. та 4.7. Тимчасового порядку затвердженого рішенням Сумської міської ради № 72-МР від 27 червня 2006 року.

Крім того, як встановлено із матеріалів справи предметом спору є: зобовязання Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми внести до Поземельної книги відомості про скасування обмежень на земельну ділянку ОСОБА_2, розташовану по вул. Східна, 45/1 в м. Суми, площею 0,1000 га, які були зареєстровані Сумським міжрайонним реєстраційним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Книзі записів реєстрації договорів про встановлення земельного сервітуту (обмеження, обтяження) за записом № 000283-0 від 25 березня 2010 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт владних повноважень.

Згідно п.8 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач по адміністративній справі це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми про зобовязання вчинити дії, проте в обґрунтування позову зазначає про неправомірність дій Сумської міської ради , щодо укладання договору про обмеження права на земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, позивачем не зазначено та не доведено, яким чином дії відповідача зачіпають чи порушують його особисті права та інтереси, а тому, суд, приходить до висновку, що зазначені дії та рішення не впливають та не порушують прав та інтересів позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Також, суд зазначає, що ОСОБА_2 звернулася до адміністративного суду про зобов'язання вчинити дії управління Держкомзему у м. Суми щодо скасування запису в Книзі реєстрації договорів про встановлення земельного сервітуту (обмеження, обтяження) без звернення у досудовому порядку до відповідача, який жодними рішеннями, дією чи бездіяльністю не порушував права, свободи або інтереси позивача, що є підставою звернення до суду .

Отже, позовні вимоги про зобов'язання вчинити дії управління Держкомзему у м. Суми без розірвання діючого договору на обмеження є завчасними та безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми, треті особи - Державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Сумського міжрайонного реєстраційного відділення Сумської регіональної філії, Сумська міська рада, про зобов'язання вчинити дії необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 98, 158-163,167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління державного комітету із земельних ресурсів у місті Суми, треті особи - Державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Сумського міжрайонного реєстраційного відділення Сумської регіональної філії, Сумська міська рада, про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2012 року