Справа № 370/839/15-а
Суддя: Тандир О. В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. Справа № 370/839/15-а

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Держдавної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання рішення незаконним та його скасування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Держдавної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (далі відповідач), в якому просив визнати бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, та її керівника в.о., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, щодо виконання постанови Апеляційного суду Київської області протиправною, скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчогно провадження, а також зобовязати державного виконавця поновити права стягувача шляхом виконання виконавчого документу відповідно до закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В обґрунтування вимог позивач вказав, що в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, перебувало виконавче провадження ВП№ 44762938 за виконавчим листом №2-969/2011, виданим 09.11.2011 Макарівським районним судом Київської області, про зобовязання боржника зробити перерахунок пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобільської катастрофи», а саме - не менше 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової щомісячної допомоги за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 22.12.2010, та з подальшим перерахуванням. Також мною було подано клопотання державному виконавцю Шмідту К.В., відносно внесення зміни до виконавчого провадження з урахуванням ухвали Макарівського районного суду від 16.01.2012 року про внесення виправлення до виконавчого листа від 09.11.2011 року №2-969/10.

27.11.2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП№ 447629938 та припинено чинність арешту майна боржника та скасувано інші заходи примусового виконання рішення, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», про що позивачеві було повідомлено листом, який він отримав 23.12.2014 року, до якого було прикладено подання до Макарівського РМВ ГУ МВС України в Київсьій області про притягнення боржника до відповідальності. Виконавець вважає, що він вичерпав всі можливості для примусового стягнення з боржника боргу за рішенням суду.

Позивач вважає, що фактично державним виконавцем не було проведено належних дій направлених на примусове виконання рішення суду щодо пиплати недоплаченої суми стячувачу, що порушує вимоги законодавства.

Так, дійсно державний виконавець мав повноваження звернутися з поданням до прокуратури Київської області про порушгення кримінальної справи відносно посадових осіб за невиконання рішення, але державний виконавець подав подання не в прокуратуру, а в Макарівське управління міліції, при цьому не дочекався відкриття кримінального провадження відносно посадовців боржника, а виніс вищевказану постанову, тобто не прийняв і міри по виконанню рішення суду, аж до повного його виконання.

В звязку з тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена, згідно вимог ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» безпосередньо до начальний відділу, позивач 30.12. 2014 року подав через поштове відділення скаргу в.о.начальнику відділу, в якій просив скасувати постанову виконавця у звязку з її незаконністю. Вказана скарга залишена без відповіді.

В даних діях позивач вбачає бездіяльність начальника відділу, який не відреагував на його скаргу на дії держвиконавця і не направив в його адресу письмову відповідь про скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, або відмову в моїй скарзі.

Крім того відповідачем також не враховано, що з 1 січня 2013 рост набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконаная судових рішень», відповідно до ч. 1 ст. 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідна бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Позивач вважає, що виконавець має виконати виконавчий документ у порядку, передбаченому вказаним законом.

У судове засідання заявник та зацікавлені особи не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час слухання скарги повідомлялися належним чином.

Згідно письмової заяви ОСОБА_1, останній просив розглядати справу без його участі, вимоги за позовом підтримав.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44762938 за виконавчим листом № 2-969/2011, виданим 09.11.2011 Макарівським районним судом Київської області, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Макарівському районі (далі-боржник) зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (далі - стягувач), відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобільської катастрофи».

27.11.2014 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, винесла постанову про закінчення даного виконавчого провадження та припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», про що стягувачеві було повідомлено листом, який він отримав 23.12.2014 р., що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, копію якого було надано скаржником.

Не погоджуючись з даною постановою державного виконавця Колосом О.І., - було подано скаргу на неправомірне рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відповідно до вимог ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець - начальнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3

Відповідач не надав доказів щодо розгляду вказаної скарги у встановленому законом порядку.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вказану норму Закону, суд визнає причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом поважними та вважає, що вказаний строк ОСОБА_1, слід поновити.

Що ж до законності дій відповідача у даній справі, суд керується наступним.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вказано у постанові про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2014 року, яка оскаржується позивачем, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 75 вказаного Закону у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий лист від 09.11.2011 року № 2-969/2011, за яким відкрито виконавче провадження, не виконаний, його можливо виконати без участі боржника, а тому закриття виконавцем виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 та ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним та необґрунтованим, а тому вимоги позивача про скасування вказаної постанови підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Крім того, Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

В матеріалах справи відсутні докази надсилання ОСОБА_1, скарги на дії виконавця а також нагадувань щодо їх розгляду до відділу примусового виконання рішень, а також відсутні відмітки отримання відповідачем вказаних скарги, а тому вимоги позивача про визнання бездіяльності начальника відділу ДВС по розгляду скарги позивача задоволенню не підлягають.

Що ж до вимог позивача про зобовязання відповідача виконати судове рішення у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» слід зазначити, що згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, а тому у задоволенні цієї частини вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 158-163, 167, 181, 185-186 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати постанову від 27.11.2014 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області від 09.11.2011 року № 2-969/2011 незаконною.

Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області від 09.11.2011 року № 2-969/2011.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, що її ухвалив протягом 10 днів з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Головуючий О.В.Тандир