Справа № 2а-4617/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"15" липня 2015 р. м. Київ К/800/34292/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014року

у справі №2а-4617/11

за позовом ОСОБА_4

до Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області,

за участю третьої особи: ОСОБА_5,

про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, яким просив визнати нечинним рішення відповідача від 15.10.2010 року №5-30/173 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки в кількості 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року у справі №2а-4617/11 позовні вимоги задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого адміністративного суду та ухваленні нового суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності позивачем порушення його прав, оскільки ним не наданий державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,16 га за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду другої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм статті 23 Земельного кодексу України, просить вищезазначену постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року скасувати, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року залишити в силі.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 6 грудня 1997 року ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в розмірах 0,51 га та 0,16 га відповідно.

Рішенням Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 15.10.2010 року № 5-30/173 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» було розглянуто заяву ОСОБА_5 і вирішено передати їй у приватну власність земельну ділянку в кількості 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не отримував право власності на спірну земельну ділянку.

Враховуючи відсутність доказів права власності або користування ОСОБА_4 земельною ділянкою, у судової колегії Вищого адміністративного суду України немає підстави вважати незаконним та протиправним рішення Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 15.10.2010 року №5-30/173.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 звертає увагу суду, що спірним рішення порушено його право власності на земельну ділянку. З цього приводу суд касаційної інстанції вказує наступне.

Як зазначалось вище, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування тощо.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Оскільки рішенням Кропивницької сільської ради передано ОСОБА_5 у приватну власність спірну земельну ділянку, то в останньої виникло право на таку земельну ділянку. Питання виникнення, переходу, припинення цивільного права тощо, не може бути предметом розгляду у справах в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому що виникає спір про цивільне право.

Вищевказані висновки касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою в постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та №21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

Наведені обставини є підставою для скасування судових рішень з огляду на неправильне застосування судами норм процесуального закону.

Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи, що в даних правовідносинах має місце спір про цивільне право, дана справа повинна бути розглянута за правилами цивільного процесуального законодавства.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі викладеного, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 222, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014року у справі №2а-4617/11 - скасувати.

Провадження у справі №2а-4617/11 за позовом ОСОБА_4 до Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, за участю третьої особи: ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування рішення - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: