Справа № 802/1621/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 липня 2015 р. Справа № 802/1621/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області

про: скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що не погоджується з висновком відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області від 28.05.2015 р. щодо відмови у зміні національності в свідоцтві про шлюб позивача в графі "відомості про наречену" з "українки" на "полька", вважає його протиправним та просить його скасувати та зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву (вх. №18701 від 14.07.2015 р.) про розгляд справи в порядку письмового провадження. При цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. В матеріалах справи міститься заява від 13.07.2015 р. (вх. № 18584) начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 про розгляд справи без участі їхнього представника. Крім того, зазначено про те, що у вирішенні даного питання покладаються на розсуд суду.

Відповідно до положень частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, у якій просила внести зміни щодо актового запису про шлюб № 237 від 18.02.1971 року, складеного на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, а саме в графі «відомості про наречену» виправити національність з «українки» на «полька».

До вказаної заяви було долучено наступні документи: ксерокопію паспорта позивача серії АВ №007915, виданого 04.08.1999 року ОСОБА_1 Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області; ксерокопію свідоцтва про шлюб серії І-АБ № 044927, виданого 18.02.1971 року на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області; ксерокопію витягу з ДРАЦСГ щодо актового запису про шлюб батьків позивача; повний витяг з ДРАЦСГ щодо актового запису про шлюб, повний витяг з ДРАЦСГ щодо актового запису про народження позивача; повний витяг з ДРАЦСГ щодо актового запису про шлюб батьків.

Згідно з висновком відповідача від 28.02.2015 року про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану неможливо внести зміни до актового запису про шлюб заявниці № 237 від 18.02.1971 року, складеного на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом ДРАЦС РС ВМУЮ у Вінницькій області, а саме в графі "відомості про наречену" виправити національність з "українка" на "полька", у зв'язку з тим, що на момент реєстрації шлюбу помилки допущено не було, реєстрація проведена відповідно до представлених документів.

Також заявницю повідомлено про можливість оскарження відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану в судовому порядку.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі за народженням або за законом.

Згідно із ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про національні меншини" від 25.06.1992 року № 2494-ХІІ Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини.

Згідно ст. 3 Закону України "Про національні меншини" до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про національні меншини" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 р., кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Закон України Про державну реєстрацію актів цивільного стану від 01.07.2010 № 2398-VI визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Обсяг компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану визначений статтею 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", згідно з якою відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника та документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану").

Статтею 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано згаданим Законом та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 N 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 N 55/18793 (далі - Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

За приписами п.п. 1.7 та 1.15 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.5 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається: особою, щодо якої складено актовий запис; одним із батьків неповнолітнього (малолітнього); піклувальником неповнолітнього та опікуном малолітнього; опікуном недієздатної особи; спадкоємцем померлого; представником органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Згідно 2.6 Правил разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Відповідно до п.2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є постанова адміністративного суду.

Відповідно до п. 2.22 Правил після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається або надсилається для вручення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його проживання свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану. На свідоцтві проставляється штамп "Повторно". Свідоцтво про державну реєстрацію, подане заявником для внесення змін, анулюється та знищується у встановленому порядку.

Як видно з матеріалів справи, мати позивача за національністю була полькою.

Так, згідно свідоцтва про одруження І-АБ № 044927 від 18.02.1971 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб. В свідоцтво в графі "національність" ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 вказано - "українка".

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 1 від 12.03.2015 р. батьками позивача є ОСОБА_6 (національність - українець) та ОСОБА_7 (національність - полька).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 7 від 21.04.2011 р. видно, що мати позивача ОСОБА_7 (прізвище до реєстрації шлюбу - Торчевська) ОСОБА_8 була полькою.

Таким чином, на переконання суду, той факт, що мати ОСОБА_1 за національністю була полькою документально підтверджується.

Відтак, користуючись правом на вільний вибір та відновлення національності позивач має право вважати себе полькою.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що представлені позивачами документи не викликають сумнівів щодо їх достовірності, оскільки видані компетентними органами державної влади, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для внесення змін до актового запису № 237 від 18.02.1971 року про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом зазначення національності ОСОБА_1 замість "українки" - "полька".

Отже відмова відповідача у внесенні змін до вищевказаного актового запису слід вважати необґрунтованою і такою, що порушує законні права та інтереси позивачів, а тому позов підлягає задоволенню.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст. ст. 69, 70 КАС України - доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, а відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області від 28.02.2015 р.

Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області в актовому записі про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 237 від 18.02.1971 р. в графі "національність" замість вказаної національності ОСОБА_4 "українка" зазначити національність "полька".

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 73 грн. 08. коп. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович