Справа № 2-а-1181/11
Суддя: Радченко Г. А.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1181/11
ПОСТАНОВА

іменем України

26 квітня 2011 року Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді Радченко Г.А.

при секретарі: Колдуновій Ю.А.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м. Херсона про стягнення підвищення до пенсії «дитині війни», упущеної вигоди та моральної шкоди, суд

встановив:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення підвищення до пенсії «дитині війни», упущеної вигоди та моральної шкоди, в якій просить суд поновити строк звернення для звернення до суду та визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй підвищення до пенсії як «дитини війни»в період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року та рішення про відмову у виплаті їй підвищення, стягнути з відповідача та зобов»язати нарахувати та виплатити підвищення пенсії (завдані збитки) за період з 2006р. по 2010р. в сумі 8862 гривні: стягнути з відповідача на її користь 3% виплати в сумі 547,70 грн., стягнути упущену вигоди (збитки) в розмірі 3007,48 грн. та стягнути спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»вона відноситься до категорії «дитина війни»і на підставі ст.6 цього Закону йому повинна з 01.01.2006 року щомісячно виплачуватись соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак зазначена допомога у 2006-2009 роках їй не виплачувалась, оскільки Законами України «Про державний бюджет»на 2006-2007 роки виплати цієї допомоги була призупинена. Положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік»про зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року. Позивачка вважає протиправним невиплату їй вказаної державної допомоги у 2006-2010 роках. Крім цього, позивачка посилається на те, що розмір соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який визначався Законами України «Про державний бюджет України»на 2006-2010 роки.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила суд позовні вимоги в частині стягнення підвищення до пенсії як «дитині війни»за період з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року залишити без розгляду, а в іншій частині позов підтримала просила задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав суду заперечення, згідно яких просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що позивачкою пропущений строк при зверненні до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів щодо вимог про нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01. 2006 року по 27.07.2010 року включно, тому в цій частині позов був залишений без розгляду ухвалою суду від 09.02.2011 року.

Ухвалою суду від 26.04.2011 року цей позов був залишений без розгляду в частині вимог щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни за період з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст.1 Закону України № 2195- IV від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни»відноситься до категорії «дитина війни».

ОСОБА_1 зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м. Херсона з вимогою про виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»встановлено, що «Дітям війни»до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожитковому мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Заперечення представника відповідача щодо необхідності застосування положень постанови КМУ від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставними, тому що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також, доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання фінансування не є предметом спору, що розглядається.

Згідно вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 01.01.2011 року з відрахуванням отриманих позивачкою сум, які їй були виплачені в цей період, так як згідно до постанови Комсомольського районного суду м.Херсона від 30.12.2010 року позов ОСОБА_1 до УПФ України в Комсомольському районі м.Херсона про зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни»було задоволено та зобов»язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці надбавки у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період часу з 19.05.2010 року по 31.12.2010 року.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як позивачкою не надано доказів в підтвердження спричинення їй шкоди.

А позов в частині вимог про стягнення упущеної вигоди та 3% виплати задоволенню не підлягають, так як вказані вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 9, ч. 2 ст. 99, 122, 159-163 КАС України, Закону України Закону «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м.Херсона щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01.01.2011 року.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Комсомольському районі м.Херсона здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»починаючи з 01.01.2011 року і в подальшому на час дії вказаної норми з відрахуванням отриманих позивачкою сум, які їй були виплачені в цей період.

В решті позову відмовити у зв»язку з необґрунтованістю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя:ОСОБА_2