Справа № 2а/2370/6207/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Київ К/9991/21318/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012

у справі №2а/2370/6207/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнезол»

до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції

третя особа: Смілянська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012, позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано податкові повідомлення-рішення Смілянської ОДПІ №/0 від 09.02.2011 та №/0 від 09.02.2011.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 30.09.2010, за результатами якої складено акт від 26.01.2011 № 81/23/35163239.

За висновками акта перевірки частково діяльність позивача не була спрямована на реальне настання правових наслідків за укладеними угодами, а була направлена на здійснення операцій, пов?язаних з отриманням податкової вигоди з контрагентом, який не виконував своїх податкових зобов?язань та на здійснення операцій, пов?язаних з наданням податкової вигоди третім особам. В акті відповідач робить висновки про нікчемність окремих правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, а також порушення ним підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (далі Закон № 334/94-ВР), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 107230 грн., в тому числі за четвертий квартал 2007 року на суму 1351 грн., за другий квартал 2008 року 1800 грн., за третій квартал 2008 року 1223 грн., за перший квартал 2009 року 1301 грн., за другий квартал 2009 року 1058 грн., за третій квартал 2009 року 982 грн., за перший квартал 2010 року 82728 грн., за другий квартал 2010 року 16787 грн. та завищення всього в сумі 11296 грн., в тому числі за четвертий квартал 2008 року 878 грн., за четвертий квартал 2009 року 1784 грн. та за третій квартал 2010 року 8634 грн.; порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР (далі Закон № 168/97-ВР) (чинного до 01.01.2011), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 80742 грн., в тому числі за лютий 2010 року на суму 47640 грн., за березень 2010 року на суму 17643 грн., за квітень 2010 року на суму 15459 грн.; порушення позивачем підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV в результаті чого нараховано пені в сумі 0 грн. 53 коп.

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.02.2011: № /0, яким збільшено суму грошового зобов?язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 116292,50 грн., у тому числі за основним платежем 93034 грн., за штрафними санкціями 23258,50 грн.;

№ /0, яким збільшено суму грошового зобов?язання з податку на додану вартість на загальну суму 100927,50 грн., у тому числі за основним платежем 80742 грн., за штрафними санкціями 20185,50 грн.

Відповідно до ст.220 КАС України суд касаційної інстанції здійснює перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги. Касаційна скарга відповідача стосується помилковості висновків судів попередніх інстанцій про дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні валових витрат за операціями з оренди майна у Смілянської автомобільної школи ТСОУ та придбання ТМЦ у ТОВ «Східна-вугільна-компанія-2009», заперечень щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за наслідками зазначених операцій, касаційна скарга не містить, підстави для перегляду судових рішень в цій частині у суду касаційної інстанції відсутні.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Судова колегія знаходить правильним висновок суду першої та апеляційної інстанції про відсутність у відповідача підстав для зменшення позивачу валових витрат за наслідками господарських операцій з Смілянською автомобільною школою ТСОУ та ТОВ «Східа-вугільна-компанія-2009» з огляду на підтвердження їх реального характеру.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Тобто необхідною умовою для формування валових витрат складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у періоді, що перевірявся, позивачем було укладено з Смілянською автомобільною школою ТСОУ договір оренди від 01.08.2007 щодо оренди 9 стальних резервуарів, з визначенням щомісячної орендної плати за орендоване майно, з терміном дії 1 рік, а також передбачено автоматичну пролонгацію договору без клопотання. Орендоване майно використовувалось позивачем для здійснення ним власної господарської діяльності, оплата за користування цим майном здійснена в повному обсязі, що відповідачем не заперечується.

Посилання відповідача, що передане позивачу в оренду майно не належить Смілянській автомобільній школі ТСОУ на праві власності не впливає на формування позивачем валових витрат за наслідками його виконання. Доказів визнання зазначеного договору недійсним суду не надано.

Щодо формування валових витрат за наслідками придбання позивачем ТМЦ у TOB «Східна-вугільна-компанія-2009», то судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені господарські операції підтверджені належними бухгалтерськими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які мають всі необхідні реквізити первинних документів бухгалтерського обліку, наявність яких відповідачем не заперечується.

Виключно відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для позбавлення платника права на формування валових витрат, оскільки товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, однак не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Не можуть бути підставою для інших висновків і доводи відповідача про нікчемність правочину, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій свідчать про правильне застосування норм матеріального права. Підстав для скасування судових рішень, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції відхилити, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун