Справа № 2-а-503/10
Суддя: Петришин Н. М.
Дата ухвалення: 2010-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-503/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 березня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Петришин Н.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах про визнання дій неправомірними та зобовязання перерахувати та виплатити недоплачені кошти

в с т а н о в и в :

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до - Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах (далі - Управління ПФУ у м. Броварах) про визнання дій неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії із встановленням I групи інвалідності, а тому згідно ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року державні пенсії такій категорії осіб не можуть бути нижчими 10 мінімальних пенсій за віком. Також позивач зазначив, що згідно ст. 50 цього Закону йому, як особі, що віднесена до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна бути теж призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком. У листопаді 2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому розміру пенсії, проте Управління ПФУ у м. Броварах відмовило йому в здійсненні перерахунку пенсії.

Із виплатою пенсії у розмірі, в якому на даний час отримує, позивач не погоджується, просив суд визнати дії відповідача щодо нарахування йому пенсії неправомірними, зобов'язати Управління ПФУ в м. Броварах провести перерахунок розміру державної та додаткової пенсій як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інваліду другої групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком із Чорнобильською катастрофою, виходячи з того, що розмір державної пенсії має становити 10 мінімальних пенсій за віком, а додаткової 100 % мінімальної пенсії за віком, зобов'язати відповідача перерахувати та здійснювати йому виплату пенсії у такому розмірі з 22.05.2008 року.

Позивач у судове засідання не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову із викладом обставин справи та обґрунтуванням необхідності відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом I групи, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Броварах та отримує пенсію відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року пенсії особам, віднесеним до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії, що визначаються інвалідам I групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 10 мінімальних пенсій за віком. А відповідно до ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам II групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.

Частина 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що набрала чинності 31 жовтня 2006 року, передбачає, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до І, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Пунктом 28 Розділу II Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року внесено зміни до вищенаведених статей Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Передбачено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по I групі інвалідності - 220% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а особам, віднесеним до І категорії, інвалідам I групи здійснюються виплати додаткової пенсії у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб.

Проте рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року вищенаведені положення Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року визнані неконституційними, тому згідно п. 5 резолютивної частини цього рішення вони втрачають чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом України.

Судом встановлено, що при виплаті ОСОБА_1 пенсії Управління ПФУ в м. Броварах керувалось нормами постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року №530 та постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 року №654, відповідно до яких, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах інвалідам I групи - 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте суд вважає, вказані дії відповідача неправомірними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у його рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії " від 05 жовтня 2000 року основні державні соціальні гарантії, до яких відноситься, зокрема і мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Виходячи із встановленого чинним законодавством України розміру мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, гарантований особі, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом I групи ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" перевищує розмір пенсій зазначеній категорії осіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 та постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654.

Відтак, виходячи з наведеного та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме положення ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які передбачають, що пенсії, які визначаються інвалідам I групи, які отримали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими за 10 мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 50 вказаного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам I групи, віднесеним до І категорії, виплачується у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, а не норми постанов Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 року №654.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати Управління ПФУ у м. Броварах здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру державної пенсії як особі, віднесеної до І категорії, інваліду I групи, виходячи з того, що розмір державної пенсії повинен становити 10 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати, а додаткової - 100% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати, зобов'язати відповідача здійснити йому виплату пенсії у зазначеному розмірі з 22 травня 2008 року.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 8, 22, 151 Конституції України, Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року, рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01 листопада 1996 року та, керуючись ст. ст. 4, 8, 9-12, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області здійснити перерахунок розміру державної пенсії ОСОБА_1 як особі віднесеної до І категорії, інваліду І групи виходячи з того, що розмір державної пенсії повинен становити десять мінімальних пенсій за віком, встановлених на момент виплати, а додаткової 100 % мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати, зобовязати відповідача здійснити позивачу виплату пенсії у зазначеному розмірі з 22 травня 2008 року згідно вимог ст. ст. 50, 54 та ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин