Справа № К/9991/72129/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2015 р. м. Київ К/9991/72129/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення доплати до пенсії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому зазначав, що проживає та працює в місті Коростені, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а тому має право на доплату до заробітної плати та щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до статей 37, 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилаючись на те, що спірні виплати проводяться у заниженому розмірі, просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути компенсацію відповідно до статті 37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 9 186 грн. та доплату відповідно до статті 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 36 879 грн. за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2010 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2010 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії щодо виплати у неповному обсязі коштів, передбачених статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; стягнуто кошти в сумі 15 310 грн. з 01 січня 2009 року по 01 січня 2010 року.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визначення періоду та стягнення коштів та в цій частині ухвалено нове рішення про зобов'язання донарахувати та виплатити доплату до заробітної плати у розмірі, встановленому статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 лютого по 31 грудня 2009 року. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, відповідач ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що не здійснює розрахунків компенсаційних виплат та допомог, а лише перераховує кошти на рахунок підприємства на підставі наданих розрахунків. Проведення перерахунку розміру доплат не відноситься до функціональних обов'язків управління.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проживає в місті Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 липня 1991 року №106.

Відповідно до довідки Київського загону відомчої воєнізованої охорони Південно-Західної залізниці від 24 грудня 2009 року ОСОБА_4 працює на посаді стрільця ст. Коростень та йому проводяться доплати відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з довідкою управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 березня 2010 року позивач на обліку в управлінні не перебуває, допомога та компенсація йому не виплачується.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення. Оскільки позивач не перебуває на обліку в управлінні, підстав для виплати щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, немає.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку звернення до суду з 22 лютого 2009 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, провадиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Підпунктами 8, 9 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни в ці норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частину першої статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в такій редакції: громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Зміни, внесені підпунктами 8, 9 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку доплати до заробітної плати виступав розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із пунктом 5 Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку (зокрема доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

Вказана доплата не входить до структури заробітної плати, а є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам управліннями праці та соціального захисту населення.

У запереченнях на позовну заяву та обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що на обліку в управлінні перебуває роботодавець (Київський загін відомчої воєнізованої охорони Південно-Західної залізниці), а не працівник (позивач), з лютого по грудень 2009 року підприємство надало розрахунки на відшкодування доплати за роботу в зоні гарантованого добровільного відселення та такі кошти були перераховані йому для подальшої виплати позивачу.

Відповідно до пункту 6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінпраці формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Суди попередніх інстанцій, зобов'язуючи управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити нарахування та виплату позивачу доплати відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не перевірили порядок здійснення таких виплат, уповноважену особу з огляду на те, що позивач не перебуває на обліку в управлінні, а також не з'ясували чи є управління належним відповідачем за всіма заявленими вимогами.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є під-ставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд у частині позовних вимог про проведення доплати за роботу на територіях радіоактивного забруднення.

У частині позовних вимог про виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, суди прийшли до правомірного висновку, що оскільки позивач не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, то підстав для задоволення вимог в цій частині немає.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2010 року та постанову колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2011 року у частині позовних вимог про проведення доплати за роботу на територіях радіоактивного забруднення скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/