Справа № 818/1242/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 р. Справа №818/1242/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1242/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (далі по тексту позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту відповідач, ДПІ у м. Сумах) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2015 року №/7826 про зменшення розміру залишку відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15140грн.

Свої вимоги мотивує тим, що зменшення розміру залишку відємного значення суми податку на додану вартість згідно із зазначеним податковим повідомленням-рішенням здійснено податковим органом за результатом перевірки позивача, за висновками якої підприємство завищило суму відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за грудень 2014 року у розмірі 15140грн., чим порушено норми п.198.2, п.198.3,п.198.6 ст.198, п.200.3 ст.200 ПК України. В основу таких висновків податкового органу покладено припущення про відсутність реального виконання операцій з постачання товарно-матеріальних цінностей ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» на адресу ПАТ «Сумихімпром». Проте, на думку позивача, такі висновки контролюючого органу є необґрунтованими та упередженими, оскільки посилання ДПІ у м. Сумах на не оформлення товарно-транспортних накладних на перевезення товару від постачальника не свідчить про нездійснення поставок товару за договором №27/05/18 від 17.04.2014 року, за умовами якого на кожну партію товару постачальник надає покупцю: видаткову накладну; рахунок-фактуру; податкову накладну та паспорт якості (сертифікат якості). Зазначені документи надавалися на перевірку посадовій особі відповідача. Крім того, наявність товарно-транспортних накладних не є обовязковою у даному випадку, оскільки перевезення товарів здійснювалося «Новою Поштою» та ТОВ «Делівері», що підтверджується копіями експрес-накладних, актами отримання вантажу та квитанціями про прийом вантажу. Поставка товару відбувалася на умовах СРТ, м. Суми (склад «Перевізника») в редакції ІНКОТЕРМС-2000 року, отже, обовязок щодо укладання договору перевезення та його оплати покладено на продавця, а не на покупця. Придбаний товар було оплачено, про що свідчать копії платіжних доручень всього на суму 139722грн.32коп., в т.ч. ПДВ 23287грн.05коп. На підставі викладеного позивач просив суд позов задовольнити, визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував (а.с.170-173), зазначивши, що під час проведенні перевірки не були надані товарно-транспортні накладні по перевізнику ТОВ «Делівері», внаслідок чого висновок про відсутність реального здійснення операцій із постачання ТМЦ ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» є обґрунтованим, а оспорюване податкове повідомлення-рішення - правомірним. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у період з 04.03.2015 року до 11.03.2015 року посадовою особою ДПІ у м. Сумах проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Сумихімпром» () відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року, за результатами якої складено акт від 18.03.2015 року №362/18-19-15-02/05766356 (а.с.14-113).

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), внаслідок завищення підприємством суми відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту за грудень 2014 року у розмірі 15140грн.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Сумах було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 року №/7826, яким зменшено розмір залишку відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15140грн. (а.с.12-13).

Проте, суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, а також відображених суб'єктом владних повноважень в акті перевірки суджень на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм можливо зробити висновок, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський обліку. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закони України "Про бухгалтерський обліку і фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична і інші види звітності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.п.2.4 п.2 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Так, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» на підставі договору №27/05/18 від 17.04.2014 року (а.с.114-116), відповідно до якого постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити на умовах даного Договору запасні частини, вузли та агрегати на автобусну,автомобільну,тракторну та спеціальну техніку (надалі товар), згідно з додатками, які є невідємними частинами цього Договору та оформлюються на кожну партію товару.

До договору складено додатки від 09.10.2014 року, від 28.10.2014 року, від 24.11.2014 року,від 05.12.2014 року та від 17.12.2014 року (а.с.117-123), в яких зазначено: найменування товару, його номенклатуру, асортимент; кількість товару; вимоги щодо якості товару; ціну за одиницю продукції; вартість партії товару, що постачається; умови постачання партії товару із зазначенням відповідного базису постачання згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року; строк постачання партії товару; яким транспортом здійснюється постачання товару; місце постачання партії товару; умови та строки оплати, як це і передбачено п.1.2 договору поставки.

На виконання умов договору ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» у грудні 2014 року поставило товарно-матеріальні цінності, які ПАТ «Сумихімпром» прийняло відповідно до видаткових накладних (а.с.125, 127, 129,131,133,143,145, 147,149,150,152).

При здійснені вказаних операції підприємство також отримало від ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» податкові накладні на загальну суму 90842грн.76коп., в т.ч. ПДВ 15140грн.46коп., а саме №4 від 06.11.2014 року, №12 від 10.12.2014 року, №6 від 12.11.2014 року, №15 від 12.12.2014 року, №19 від 23.12.2014 року, №24 від 30.12.2014 року, №3 від 02.12.2014 року,№4 від 02.12.2014 року та №5 від 02.12.2014 року (а.с.154-162).

Розрахунки за товар були здійснені шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» у загальному розмірі 139722грн.32коп., в т.ч. ПДВ 23287грн.05коп., що підтверджується платіжними дорученнями: №66979 від 06.11.2014 року,№69065 від 02.12.2014 року, №69926 від 12.12.2014 року, №72084 від 22.01.2015 року,№74124 від 25.02.2015 року (а.с.178-182).

Разом з товаром, продавцем були надані покупцю гарантійні сертифікати (а.с.134,137,141).

Пунктом 2.3 договору поставки №27/0518 від 17.04.2014 року передбачено, що поставка товару здійснюється партіями, на кожну з яких постачальник надає покупцю оригінали наступних документів: видаткову накладну; рахунок-фактуру;податкову накладну та паспорт якості (сертифікат якості).

Датою поставки вважається дата передачі товару покупцю, яка зазначена у накладній. Товаросупровідні документи постачальник надає покупцю одночасно з товаром (партія товару). Право власності на товар і всі ризики переходять від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцю (пункти 2.4-2.6 договору).

В судовому засіданні представником позивача надавалися для огляду оригінали документів, перелічених в пункті 2.3 договору поставки (а.с.209).

Отримані запасні частини ПАТ «Сумихімпром» оприбутковано на склад АТЦ, доказом чого є прибуткові накладні №6927 від 25.11.2014 року, №6734 від 17.11.2014 року, №6733 від 17.11.2014 року, №6698 від 14.11.2014 року, №7959 від 29.12.2014 року, №7587 від 17.12.2014 року, №7396 від 09.12.2014 року та №7588 від 17.12.2014 року (а.с198-205).

Досліджені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, приймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що господарські операції за договором поставки №27/05/18 від 17.04.2014 року, укладеним між позивачем та ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій», повністю підтверджені відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту за грудень 2014 року по взаємовідносинам з контрагентом ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» під час судового розгляду не встановлено.

Доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включено до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість за спірний період, відповідачем у справі не надано. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Варто зазначити, що перевезення придбаного позивачем товару відбувалося за допомогою третіх осіб-перевізників - ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «Делівері», про що свідчать копії експрес-накладних, актів отримання вантажу та квитанцій про прийом вантажу, в яких відправником товару значиться - ТзОВ «Автоагрегатний завод «Меркурій» (м. Берегове), а отримувачем ПАТ «Сумихімпром» (м. Суми) (а.с. 126, 128, 130, 132,135,138,142,144,146,148,151,153).

Відповідно до п.4 додаткових угод до договору №27/0518 від 17.04.2014 року «поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах СРТ, м. Суми (склад «Перевізника»), при тлумаченні умов постачання мають силу ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Отже, умовами договору поставки безпосередньо передбачена вимога щодо доставки товарів від постачальника до складу перевізників, звідки позивачем вони і були забрані.

При цьому, посилання контролюючого органу на не надання під час проведення перевірки товарно-транспортних накладних по перевізнику ТОВ «Делівері» суд не приймає, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару. У разі відсутності первинної транспортної документації, що підтверджує отримання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, платник податку не має підстав відносити витрати з отримання послуг по перевезенню вантажів до складу валових витрат та формувати податковий кредит з таких послуг.

Між тим, у даному випадку зроблено висновок про завищення ПАТ «Сумихімпром» податкового кредиту по операціях з придбання товарів (а.с.111).

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Згідно з пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.3 ст.200 Податкового кодексу України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Враховуючи, що у грудні 2014 року позивачем не завищено податковий кредит з ПДВ на суму 15140грн.46коп, то твердження ДПІ у м. Сумах про порушення підприємством п.200.3 ст.200 ПК України є безпідставним.

Також суд звертає увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що " адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог і наявності підстав для визнання його протиправним та скасування.

На підставі ст. 94 КАС України суд вважає також за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у сумі 182грн.70коп.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2015 року №/7826 про зменшення розміру залишку від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15140грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40012, м. Суми, вул. Харківська,п/в 12, код за ) судовий збір в сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 29.06.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова