Справа № 2-а-372/11
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2015 р. м. Київ К/800/16921/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Стрелець Т.Г.; Шведа Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про визнання висновку нечинним та скасування розпорядження, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 4 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Адміністрація) про визнання висновку міжвідомчої комісії від 11 травня 2010 року № 19 нечинним та скасування розпорядження голови Адміністрації від 13 травня 2010 року № 346.

Зазначав, що оскаржуваним висновком міжвідомчої комісії від 11 травня 2010 року № 19 вирішено демонтувати самочинно розширений балкон квартири № 46 на вулиці Виговського, 17 та привести його планування до попередніх розмірів, а розпорядженням зобов'язано привести балкон у попередній стан (демонтувати самочинно розширений балкон).

Посилаючись на те, що реконструкція (розширення) балкону дійсно є самовільною, однак при цьому не порушено жодних будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил, а також інтересів інших осіб, тому відсутні підстави для часткового його демонтажу, просив скасувати розпорядження Адміністрації та визнати нечинним висновок міжвідомчої комісії.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 4 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1.

У 2008 році з метою капітального ремонту та реконструкції існуючого балкону ним здійснено ремонт та одночасну прибудову до існуючого балкону, чим збільшено його розміри до 0,85 х 5,60 м.

Відповідно до протоколу міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 11 травня 2010 року № 16, комісія, заслухавши інформацію ЛКП «Богданівка» про заперечення мешканки АДРЕСА_2, вирішила демонтувати самочинно розширений балкон АДРЕСА_1

Згідно з розпорядженням Адміністрації від 13 травня 2010 року № 346 зобов'язано ОСОБА_4, власника АДРЕСА_1, в термін до 1 липня 2010 року демонтувати самочинно розширений балкон та привести його планування до попередніх розмірів 0,85 х 3,00 м.

Рішення обґрунтовано посиланням на висновок міжвідомчої комісії від 11 травня 2010 року № 16.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що висновок та розпорядження відповідача про демонтаж балкону є правомірними, оскільки розширення балкону проведено самовільно без погодження з відповідними органами та службами.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу змісту нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо наслідків самочинного будівництва, колегія суддів робить висновок про те, що Адміністрація, як виконавчий орган місцевої ради не уповноважена вирішувати питання про зобов'язання особи здійснити перебудову самовільно реконструйованої квартири.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність»; від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування»; від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення Адміністрації) органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення Адміністрації) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Крім того, компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення Адміністрації) передбачено повноваження, аналогічне за змістом тому, що міститься в статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що конструкція наведених правових норм є відсильною, тобто для свого застосування вимагає наявності установленого порядку державного контролю.

Такий порядок установлено, зокрема, статтею 376 Цивільного кодексу України. Частиною сьомою цієї статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, у разі виявлення істотного порушення будівельних норм орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про зобов'язання здійснити перебудову.

Водночас, системний аналіз перелічених нормативних актів дає підстави стверджувати, що самостійне винесення рішення про зобов'язання вчинити демонтаж здійсненого будівництва лежить поза межами повноважень виконавчих органів місцевої ради.

Проте у справі, що розглядається, суди помилково не дослідили вказаних питань, дійшовши висновку про обґрунтованість прийнятого Адміністрацією розпорядження.

Викладене дає підстави стверджувати, що рішення судів не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані обставини залишені судами поза увагою, що є підставою для скасування рішень та направлення справи на новий розгляд у відповідності до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 4 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

Т.Г.Стрелець

Е.Ю.Швед