Справа № 813/2901/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року № 813/2901/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, начальника Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправним і скасування пункту наказу, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу начальника Головного управління МВС України у Львівській області від 06.05.2015 року №1277 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вчинений проступок не спричинив жодних негативних наслідків, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ як крайній захід дисциплінарного впливу застосовано до позивача без врахування всіх обставин справи, на момент прийняття спірного наказу позивач являвся «молодим спеціалістом», стягнення застосовано з пропуском встановлених строків, тому оскаржуваний наказ в частині накладення зазначеного стягнення є незаконним і необґрунтованим.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, подав додаткові докази, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, суть яких зводиться до того, що підставою для прийняття спірного наказу є висновок службового розслідування від 30.04.2015р. за фактом неналежного реагування працівниками Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС на повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, яким встановлено неналежне виконання позивачем службових обовязків.

Вважає, що вина позивача в порушенні службової дисципліни матеріалами службового розслідування, у чіткій відповідності до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, доведена повністю, що підтверджується доказами, зібраними під час проведення службового розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення було враховано всі обставини, тому дії відповідача в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є правомірними і вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Позивач, ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з червня 2012 року і на час притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ перебував на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського районного відділу ЛМУ ГУМВС у Львівській області.

Наказом Головного Управління внутрішніх справ України у Львівській області № 1277 від 06.05.2015р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС" (п.1) за неналежне виконання службових обов'язків під час розгляду та прийняття рішення за зверненнями громадян, що призвело до порушень вимог п.п. 2.4., 3.11.2. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19.11.2012 № 1050, ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», розділу 4, п. 2.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.

Підставою для вказаного наказу ГУ МВСУ у Львівській області є висновок службового розслідування від 30.04.2015р. за фактом неналежного реагування працівниками Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС на повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, складений за результатами проведеного розслідування відповідно до наказу ГУ МВСУ у Львівській області № 550 від 25.02.2015р. «Про призначення службового розслідування».

Згідно із вказаним висновком службового розслідування від 30.04.2015р., оперуповноважений Сихівського РВ ЛМУ ОСОБА_1 свідомо укрив від обліку вчинене кримінальне правопорушення, оскільки 04.03.2015 отримавши інформацію про особу, яка викрала телефон не вжив заходів щодо реєстрації даної інформації в журналі ЄО та внесення відомостей по даному факту до ЄРДР, що також свідчить про вибірковий підхід при вжитті заходів до порушника.

Крім цього, в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 проявив нещирість при наданні пояснення. Так, у своєму поясненні останній вказує на те, що переглядом відеозапису із камер спостереження було встановлено, що дані камери не охоплюють приміщення спорткомплексу «Спорт-Лайф», зокрема стійки біля гардеробної. А також, ОСОБА_1 вказав, що ним в ході перевірки було опитано свідків та очевидців даної крадіжки, проте жодних свідків та очевидців по даному факту опитано не було, оскільки у вказаних матеріалах наявні лише висновок про списання до справи, копія повідомлення про крадіжку мобільного телефону, заява ОСОБА_3, пояснення ОСОБА_3 рапорт інспектора ПС роти № 6 батальйону ПС ОСОБА_4, відповідь заявниці. Оперативно пошукові заходи, на які посилається ОСОБА_1 не можуть бути проведеними без внесення відомостей до ЄРДР.

Крім цього, ОСОБА_1 скеровуючи запит до ПАТ «Юніон стандарт банк», що являється офіційним документом вніс завідомо неправдиві відомості, що являється службовим підробленням.

Як зазначається у висновку службового розслідування, позивачем неналежно виконано службові обовязки, оскільки в порушення вимог п.п. 2.4., 3.11.2. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19.11.2012 № 1050 отримавши 04.03.2015 інформацію про особу яка вчинила крадіжку не зареєстрував її в журналі ЄО, а також в порушення вимог ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» не провів об'єктивної перевірки по матеріалах за зверненням гр. ОСОБА_3 та прийняв передчасне рішення про списання висновком до справи, крім цього в порушення вимог розділу 4, п.2.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 проявив поспішність під час прийняття рішення нехтуючи процесуальними та моральними нормами.

За результатами проведеного службового розслідування у висновку від 30.04.2015р. за неналежне виконання службових обов'язків під час розгляду та прийняття рішення за зверненнями громадян, що призвело до порушень вимог п.п. 2.4., 3.11.2. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19.11.2012 № 1050, ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», розділу 4, п. 2.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 рекомендовано звільнити з органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї урегульовані спеціальним законодавством, до якого належать: Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затверджене Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Громадянам згідно статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року N 3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, особи рядового та начальницького складу зобов'язані дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає види дисциплінарних стягнень, що можуть накладатись на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

З матеріалів справи судом встановлено, що службове розслідування проводилося згідно наказу №550 від 25.02.2015 року, відповідно до п.3 якого висновок службового розслідування мав бути поданий для затвердження до 24.03.2015 року.

Відповідно до ст.. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відтак, оскільки наказом №550 від 25.02.2015 року встановлено строк проведення службового розслідування та оформлення висновку до 24.03.2015 року, то з цього моменту у відповідача виникло право накласти дисциплінарне стягнення згідно ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ не пізніше одного місяця.

Висновок службового розслідування, яке згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України мало бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником, датований 30.04.2015 року, тобто з пропуском місячного строку встановленого ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та пропуском місячного строку (максимального) на який розслідування могло бути продовжено.

Жодних доказів того, що службове розслідування призначене згідно наказу №550 від 25.02.2015 р. продовжувалося начальником, який призначив службове розслідування на один місяць, відповідачем не надано і вказана обставина жодним чином не зазначена у висновку службового розслідування.

З урахуванням викладеного, накладення на позивача дисциплінарного стягнення наказом від 06.05.2015 року №1277 здійснено з порушенням строків проведення службового розслідування та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених ст.14, 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України

Відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ відповідно до ч.15 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни як крайній захід впливу до осіб начальницького складу повинен застосовуватись з урахуванням усіх обставин скоєння порушення, коли інші заходи дисциплінарного впливу виявились безрезультатними або коли працівник міліції скоїв проступок, несумісний з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Судом з матеріалів справи встановлено, що при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, позивач діючих дисциплінарних стягнень не мав та жодних інших зауважень по службі у останнього не було.

Та обставина, що позивач є молодим фахівцем, оскільки прибув на роботу після закінчення Львівського державного університету внутрішніх справ, у висновку службового розслідування жодним чином не відображена, як і не зазначено у висновку службового розслідування про заподіяну шкоду, попередню поведінку позивача та його ставлення до виконання службових обов'язків.

Водночас судом з матеріалів справи встановлено прийняття старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області постанови про закриття кримінального провадження від 16.07.2015 року відповідно до якої, за результатами проведення досудового розслідування, у діях оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1 не встановлено прямого умислу на вчинення службового підроблення, у звязку із чим в даному випадку відсутня обов'язкова ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України, а саме його суб'єктивна сторона.

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що «із матеріалів ЖЄО вбачається, що ОСОБА_3 подала заяву про втрату нею телефону, а не про його крадіжку."

Окрім того, ОСОБА_5 подала ще одну заяву від 25.06.2015 адресовану усім компетентним органам, у якій просить припинити подальший розгляд заяви від 03.02.2015, так як телефон їй повернуто і будь-яких претензій з даного приводу до працівників мілині вона не має.

Таким чином, аналізуючи зібрані в ході досудового розслідування матеріали, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що у діях оперуповноваженого СКР Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1. відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України.

Дане рішення мотивоване ще й тим, що у відповідності до ч.2 ст.11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоч формально і містить, ознаки будь-якого діяння. передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки. тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству та державі.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем при визначенні виду дисциплінарного стягнення на враховано відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо., а відтак у відповідача була можливість застосувати інші заходи дисциплінарного впливу, а не крайній - звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості.

Слід зауважити, що у даному випадку мова йде не лише про справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень фізичними чи юридичними особами, а про всі адміністративні справи, у яких оскаржується рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який час взяти у ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи, порушувати клопотання про витребування і долучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до цієї справи, та документів, знайомитись після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком і оскаржувати його у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів службового розслідування, права, гарантовані зазначеною Інструкцією, позивачу забезпечені не були, висновок службового розслідування зроблений без врахування обставин за яких його скоєно, відсутності заподіяної шкоди, без врахування попередньої поведінки позивача, його ставлення до виконання службових обов'язків.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що службове розслідування проведено з неналежним дотриманням вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, односторонньо, з порушенням принципу всебічного та повного встановлення обставин подій.

Із самим висновком службового розслідування позивач перед прийняттям оскаржуваного наказу не був ознайомлений, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідач прийняв спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності без ознайомлення позивача з висновком службового розслідування, чим порушив гарантоване Конституцією України право на оскарження такого висновку у разі незгоди з ним, та вимоги абз. 4 п. 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, згідно з якими особа рядового або начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених норм діючого законодавства, суд дійшов висновку про прийняття наказу ГУ МВС України у Львівській області від 06.05.2015 року №1277 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ з неповним дотриманням вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України у Львівській області від 06.05.2015 року №1277 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..94 КАС України, судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління МВС України у Львівській області від 06.05.2015 року №1277 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.07.2015 року.

Суддя Братичак У.В.