Справа № 2а-0770/2804/11
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2011-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/2804/11
Рядок статзвіту № 8.2.6
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд під головуванням судді Калинич Я.М., за участю секретаря судового засідання Краснової О.Р., та сторін, які беруть участь у справі:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

прокурора: Романа М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства „Ужгородський Турбогаздо Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Ужгородський Турбогаз звернувся доЗакарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м.Ужгороді, якою просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 1844/23-1/00153608/6584 від 15 серпня 2011 року, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2754011 грн. за основним платежем та 362559,75 грн. за штрафними санкціями. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді прийнято відповідачем в супереч норм чинного законодавства, зокрема, протиправно донараховано грошове зобовязання по податку на прибуток шляхом збільшення валового доходу відображеного у рядку 01.1 декларації „доходи від продажу товарів (робіт послуг) на суму 91923 грн., оскільки посадові особи відповідача при визначенні валового доходу позивача не відобразили правильний показник рядку 01.1 декларації за ІІІ квартал 2010 року, тоді як в цьому періоді позивач завищив валові доходи на 731280 грн. і відповідач зобовязаний був відобразити це в акті перевірки. Також вказано на те, що висновок відповідача про те, що заборгованість позивача перед поручителями як новими кредиторами у зобовязаннях за кредитними договорами є поворотною фінансовою допомогою суперечать нормам чинного законодавства України. Зазначено, що порука не є самостійним видом зобов'язань, а є лише способом виконання основного зобов'язання, виконання поручителем зобов'язань перед кредитором боржника не може вважатись поворотною фінансовою допомогою, наданою боржнику, оскільки відсутній факт передання платнику податку грошових коштів у користування. Крім того вказано, що відповідачем протиправно збільшено валовий дохід позивача на суму умовно нарахованих відсотків на кредиторську заборгованість в розмірі 728000 грн., отриману відповідачем відповідно до інвестиційного договору № 207/У від 02.09.2004 р. для погашення простроченої кредиторської заборгованості позивача перед бюджетом, оскільки вказані кошти є фінансовою інвестицією в розумінні пп. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а протилежні доводи, наведені відповідачем у акті перевірки, являються непереконливими. Позивач також вважає, що протиправно зменшено валові витрати на суму процентів, сплачену за користування фінансовими кредитами, оскільки отримані кредитні кошти використані на придбання цінних паперів, що на думку відповідача, не повязано з господарською діяльністю позивача, оскільки діяльність повязана із купівлею-продажем цінних паперів за період, охоплений перевіркою, носить збитковий характер, тобто не «направлена на отримання прибутку». Зазначено, що при проведенні перевірки не було встановлено жодного факту продажу цінних паперів за ціною, нижчою за ціну його придбання, що могло б свідчити про відсутність спрямованості господарської операції на отримання доходу, а також наголошено, що господарська діяльність, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, однак відсутність очікуваного позитивного результату від такої діяльності не є підставою для визнання її не господарською. Водночас в позовній заяві вказано на протиправність зменшення валових витрат у сумі 643000 грн. за І кв.2011 р. на тій підставі, що вказана суму витрат не підтверджено документально, однак такі твердження податкового органу не відповідають дійсності. Наголошено, що вказані грошові кошти є сумою витрат позивача на сплату відсотків за фінансовими кредитами, які не були відображені у податкових деклараціях за 2009-2010 рр., хоч фактично понесені позивачем, і це підтверджено відповідними первинними документами, а право на віднесення таких сум до складу валових прямо передбачено пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Також звернуто увагу на протиправність висновку щодо заниження податку на прибуток в частині не сплати до бюджету авансового внеску за півріччя 2010 року нарахованого на суму дивідендів, призначених для виплати законом у сумі 62700 грн., оскільки загальними зборами акціонерів товариства було прийнято рішення не формувати фонд виплати дивідендів за 2009 рік, дивіденди за 2009 рік не нараховувати (протокол від 14.04.2010 р.). Зазначено, що зміни в законодавстві щодо порядку виплати дивідендів на які посилається відповідач та які почали діяти з 30 квітня 2010 року в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки на цей час питання розподілу прибутків підприємства вже вирішене і вирішене відповідно до чинного законодавства яке діяло на час прийняття рішення, при цьому наголошено, що в силу ч. 3. ст. 5 ЦК України закони зворотної дії в часі не мають.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві підтримав повністю, дав аналогічні пояснення та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченнях проти позову, пояснив, що позивач невірно визначив валові доходи, отримані в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності, у звязку з чим перевіркою такі доходи визначені самостійно та як результат правомірно донараховано валовий дохід на 91923 грн. Також відзначив, що в бухгалтерському обліку ВАТ „Ужгородський Турбогаз обліковується кредиторська заборгованість відповідно до договорів поруки на яку платник податку не нараховує та не сплачує своїм кредиторам відсотки за користування такими коштами, тому відповідні кошти є поворотною фінансовою допомогою в розумінні пп. 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а отже умовно нараховані проценти на такі суми платник зобовязаний включати до складу валового доходу. Також звернув увагу на те, що в бухгалтерському обліку ВАТ „Ужгородський Турбогаз обліковується кредиторська заборгованість кошти у сумі 728000 грн., які передані платнику для тимчасового користування із встановленим терміном погашення згідно умов інвестиційного договору № 207/У від 02.09.2004 р., тому в даному випадку посадовими особами податкового органу які проводили перевірку правомірно було включено до складу валового доходу умовно нараховані відсотки на відповіді грошові кошти як безповоротну фінансову допомогу. Крім того пояснив, що витрати позивача в розмірі 6254476 грн., що є сумою процентів, сплачених за користування фінансовими кредитами, за результатами документальної перевірки виключені зі складу валових на тій підставі, що відповідні кредитні кошти використовувались на операції з купівлі-продажу векселів, які носили збитковий характер. Тобто діяльність позивача від купівлі-продажу векселів не була направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, отже по своїй суті дана діяльність не є господарською діяльністю, а отже відсотки сплачені за користування кредитними коштами використаними не в господарській діяльності позивача не підлягають включенню до складу валових витрат.

У судовому засіданні представник позивача також наголосив, що аргументи позивача у позовній заяві щодо правомірності відображення ним у валових витратах суми 643000 грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки не є документально підтвердженими. Крім того, зазначив, що позивач в порушення пп. 7.8.2 п. 7.8. ст. 7., п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» за фінансовими результатами 2009 року та нерозподіленого прибутку минулих років не нарахував та не сплатив до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток в сумі 61700 грн. за І півріччя 2010 року нарахованого на суму дивідендів, призначених до виплати з чистого прибутку за 2009 р. та нерозподіленого прибутку минулих років. Також відмітив, що позивач при оскаржені донарахування податку на прибуток в цілому, жодним чином не аргументує неправильність висновків акту перевірки стосовно зменшення на 50 % витрат повязаних із оперативною орендою легкового автомобіля в сумі 45750 грн. та зменшення валових витрат на суму 10520 грн. включених на підставі актів виконаних робіт по взаємовідносинам із ТОВ „Брокер, що є підставою для відмови в задоволені позову в цій частині. Таким чином, на переконання відповідача, ним правомірно визначено грошове зобовязання по податку на прибуток в розмірі 2754011 грн.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечив та підтримав правову позицію, висловлену представником відповідача.

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що Державною податковою інспекцією у м.Ужгороді було проведено планову виїзну перевірку ВАТ „Ужгородський Турбогаз з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.03.2011 року (акт ДПІ у м.Ужгород № 1755/23-1/00153608 від 28.07.2011 р.,, якою зокрема встановлено порушення ВАТ „Ужгородський Турбогаз:

1. пп. 1.32, ст. 1, абз. 1 пп. 4.1.6, п. 4.1, ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.2.5, п. 5.2, пп.5.3.9, п. 5.3, абз. 2 пп. 5.4.10, п. 5.4 ст. 5, пп. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 Закону України 28.12.1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" від із змінами та доповненнями, внаслідок чого донараховано податку на прибуток 2 691 311 грн., в т.ч. по періодам:

- IV квартал 2009 року заниження у сумі 806287 грн.;

- квартал 2010 року заниження у сумі 86793 грн. (в т.ч. зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток за 1 квартал 2010 року у сумі 7481158 грн.; І півріччя 2010 року у сумі 15039571 грн.; 9 місяців 2010 року у сумі 7459789 грн.);

- квартал 2010 року заниження у сумі 494455 грн.; 1 квартал 2011 року заниження у сумі 1303776 грн.

2. пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України від 28.12.94 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (із змінами і доповненнями), з урахуванням вимог ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. № 5I4-VI (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 27.04.10 р. №2154-VI та Законом України від 03.12.10 № 2774- VI), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в частині несплати до бюджету авансового внеску за півріччя 2010 року, нарахованого на суму дивідендів, призначених для виплати законом у сумі 62700,0 грн.

На підставі акту перевірки № 1755/23-1/00153608 від 28 липня 2011 року Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області було прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 1844/23-1/00153608/6584 від 15 серпня 2011 року, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток в розмірі 2754011 грн. за основним платежем та 362559,75 грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2. ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні та встановлено матеріалами справи, зокрема, актом ДПІ у м. Ужгороді районі № 1755/23-1/00153608 від 28.07.2011 р. підставою для визначення податковим органом позивачу грошового зобовязання по податку на прибуток слугувало зокрема те, що позивачем не включено до валового доходу умовно нараховані проценти на суму поворотної фінансової допомоги у вигляді виконання поручителями юридичними особами зобов'язання боржника (позивача) перед кредитором (ВАТ „Банк „Фінанси і Кредит) по договору про невідновлювальну кредитну лінію № 615v-02-06 від 20.07.06 р. та договору про мультивалютну кредитну лінію № 655м-01-07 від 26.06.07 р.

На думку податкового органу у разі якщо зобовязання за кредитом боржника перед банківською установою були погашені поручителями згідно з укладеними договорами поруки, то зобовязання що виникли у боржника перед поручителями (кредитором), уже не є фінансовим кредитом і такі зобовязання відображаються за правилами встановленими підпунктом 1.22.2 пункту 1.22 статті 1 та підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для відображення сум процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога згідно із визначенням, наведеним в пп. 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є сумою коштів, яка передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Із змісту вказаної прававової норми випливає, що обовязковою ознакою поворотної фінансової допомоги є, зокрема, надання коштів у користування платнику податків.

Провівши системний аналіз ст.ст. 553, 556, 1046 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що порука не є самостійним видом зобов'язань, а є способом виконання основного зобов'язання - кредитного договору. Виконання поручителем зобов'язань перед кредитором боржника не може вважатись поворотною фінансовою допомогою, наданою боржнику, оскільки відсутній факт передання платнику податку грошових коштів у користування.

Оскільки за умовами наявних в матеріалах справи договорів поруки поручителі взяли на себе зобовязання відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань ВАТ „Ужгородський Турбогаз перед ВАТ „Банк „Фінанси і Кредит та погасити відповідні банківські кредити у випадку, коли ВАТ „Ужгородський Турбогаз не буде мати коштів вчасно розрахуватись з ВАТ „Банк „Фінанси і Кредит за отримані кредити, такі договори не можна визначити як договір поворотної фінансової допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для кваліфікації виконання поручителями зобов'язань позивача перед кредитором як поворотна фінансова допомога та протиправність дій відповідача щодо збільшення валового доходу позивача на суму умовно нарахованих відсотків в розмірі 5921399 грн.

В акті перевірки також зазначено, що позивачем не включено до валового доходу 91923 грн. у звязку з невірним визначенням валових доходів отриманих в процесі господарської діяльності у період з 01.10.2009 р. по 31.01.2011 р. через що перевіркою такі доходи визначені самостійно.

Проте суд з такими висновками податкового органу погодитися не може, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи Аудиторським звітом АК „Закарпат-Бізнес-Консалтінг від 30.08.2011 р., яким визначено відхилення валових доходів від продажу товарів (робіт, послуг) ВАТ „Ужгородський Турбогаз між даними аудиту та актом перевірки ДПІ в м. Ужгороді від 28.07.2011 р. № 1755/23-1/00153608.

Так, на ст. 7 Аудиторського звіту від 30.08.2011 р. зазначено, що сума відхилень між зазначеними даними склала 1 778 045 грн. Основна сума розбіжностей припадає на 3 квартал 2010 р. де товариством зайво включено до валових доходів 1 763 953 грн. Податковим органом в акті перевірки ДПІ в м. Ужгороді від 28.07.2011 р. № 1755/23-1/00153608 відхилення 3 кварталу 2010р. з даними декларації не визначалися взагалі. Дане відхилення повязано з невірним включенням уточнюючого розрахунку за 2 квартал 2010 р. у сумі 983295 грн. при складанні декларації за 9 місяців 2010 р. Так, в рядку 01.1 Декларації з податку на прибуток з наростаючим підсумком замість віднімання суми уточнення 2 кварталу 2010 р. ця сума була додана що призвело до її подвійного включення до складу доходу. Тобто невірно покладений арифметичний знак « +/-» призвів до задвоення помилки 983295*2 =1 966 590 грн. Водночас, в порушення норми ст. 11.3.1 товариством невідкориговано (не зменшено) суми авансів у розмірі - 202636 грн., що підлягали виключенню зі складу доходів, по цих операціях дохід був визнаний в попередньому періоді.

Вказані висновки підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме податковою декларацією за 3 квартал 2010 року та актом перевірки від 28.07.2011 р. №1755/23-1/00153608.

Відповідно до норми п.86.10. ст.86 Податкового кодексу України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника. В порушення вищенаведеного, податковим органом не відображено у акті перевірки факт завищення відповідачем валового доходу від продажу товарів (робіт, послуг) у 3 кварталі 2010 року.

Отже, суд констатує, що валові доходи позивача у період з 01.10.2009 р. по 31.01.2011 р. завищені на 1 778 044,98 грн., тому висновки акту перевірки щодо заниження валового доходу на суму 91923 грн. є протиправними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, за результатом перевірки господарської діяльності позивача відповідачем зменшено валові витрати ВАТ „Ужгородський Турбогаз на суму процентів, сплачених за користування фінансовими кредитами в розмірі - 6 254 476 грн., оскільки кошти отримані за кредитними угодами № 655м-01.07 від 26.06.2007 р. та № 1299-09 від 16.02.2009 р. використовувались на операції з купівлі-продажу векселів, які за період охоплений перевіркою носили збитковий характер, тобто не направленні на отримання прибутку.

Відповідно до пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, повязані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобовязаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у звязку з веденням господарської діяльності платника податку.

З огляду на приписи вищевказаної правової норми суд погоджується із доводами позивача стосовно правомірності віднесення до складу валових витрат відсотків за користування фінансовими кредитами. При цьому судом встановлено, що із стор. 54-66 акту перевірки ДПІ у м. Ужгород № 1755/23-1/00153608 від 28.07.2011 р. вбачається, та матеріалами справи підтверджується, що операції здійсненні позивачем з купівлі-продажу векселів були спрямовані на отримання прибутку, оскільки відповідні цінні папери кожного разу продавалися позивачем за ціною вищою за ціну їх придбання: вексель № АА 1830759 від 11.11.09р. (векселедавець - ТОВ «Хімрекатив») придбано за ціною 41270100 грн., а продано за ціною 48470100 грн.; вексель № АА 1834139 від 19.12.2008 р. (векселедавець - ЗАТ «Білоцерківська теплоцентраль») придбано за ціною 41560100грн., а продано за ціною 49180100 грн.; вексель № АА 1165962 від 31.04.2008 р. (векселедавець - ТОВ «Газотурбінні технології») придбано за ціною 24500000 грн., а продано за ціною 29810000 грн.; вексель № АА 108053 від 11.12.2007 р. (векселедавець - ТОВ «Укртехвуглець») та вексель № 9 від 29.04.2005 р. (векселедавець - ТОВ «Хімреактив») придбані за ціною 53825400 грн., а продані за ціною 53826100 грн.; вексель № АА 2109225 від 21.05.2010 р. (векселедавець - ТОВ «Газотурбінні технології») придбано за ціною 18000100 грн., а продано за ціною 31200100 грн.; вексель № АА 2109989 від 30.09.2010 р. (векселедавець - ТОВ «Газотурбінні технології») придбано за ціною 22500000 грн., а продано за ціною 28031300 грн..

Водночас під визначенням господарська діяльність, наведеним у п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», слід розуміти - будь-яку діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Правовий аналіз зазначених законодавчих норм дає суду достатні підстави погодитись з доводами позивача відносно того, що приписи Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не ставлять в залежність право платника податків на формування складу валових витрат від наявності чи відсутності прибутку по окремим господарським операціям, оскільки вказане не може свідчити про відсутність можливості отримання доходу з усієї господарської діяльності підприємства. Тому посилання податкового органу на те, що оскільки здійснені позивачем операції з купівлі-продажу цінних паперів носять збитковий харакитер, то витрати на придбання такого товару були здійснені поза межами його господарської діяльності та без наміру отримати доходи, а отже не підлягають включенню до складу валових, судом до уваги не береться.

Також у постанові Верховного Суду України у постанові від 28.02.2011 р. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не повязана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

За таких обставин суд приходить до переконання, що ВАТ „Ужгородський Турбогаз обгрунтовано включило до складу валових витрат суму відсотків за користування кредитними коштами використаними в операціях з купівлі-продажу цінних паперів.

Разом з тим при дослідженні наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідачем позивачу зменшено валові витрати у сумі 643000 грн. за 1 квартал 2011 року, які позивач відобразив у рядку 05.2 декларації „Коригування валових витрат у звязку із самостійно виявленою помилкою за результатами минулих періодів.

Такий висновок відповідач аргументує тим, що зазначена сума витрат не підтверджена документально, в той час як перевіркою станом на 01.01.2011 року враховані всі наявні валові витрати в розумінні ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» понесені платником у періодах їх виникнення 4 кв.2009 року та 2010 рік за результатами здійснення господарської діяльності.

Суд з таким висновком відповідача не погоджується, оскільки у матеріалах справи мітиться Аудиторський звіт АК „Закарпат-Бізнес-Консалтінг від 30.08.2011 р., відповідно до якого встановлено, що сума нарахованих відсотків за кредитними договорами № 655м-01-07 від 26.06.2007 р. та № 1299-09 складає 34 379 031 грн. в той час коли за даними ДПІ включено товариством та знято перевіркою зі складу валових витрат 6 198 206 грн. Таким чином, товариством не задекларовано валові витрати у період їх виникнення у розмірі 28 180 825 грн. Це дало право товариству в порядку ст. 50 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 зазначити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені, зокрема у 1 кварталі 2011 р. у сумі 643000 грн. (рядок 05.2 Декларації).

Також судом належними та допустимими доказами достовірно встановлено, що за результатом проведення перевірки відповідач прийшов до висновку про заниження позивачем податку на прибуток в частині несплати до бюджету авансового внеску за півріччя 2010 року, нарахованого на суму дивідендів призначених для виплати законом, у сумі 62700,0 грн., оскільки згідно із. ч. 2. ст. 30 „Про акціонерні товариства на період з 30.04.2010 р. по 31.12.2010 р. встановлено, що виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку, у строк не пізніше шести місяців після закінчення звітного року.

Підпунктом 7.8.2. п. 7.8. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі ставки, встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, нарахованої на суму дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів.

З аналізу зазначеного положення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вбачається, що передумовою для здійснення нарахування та сплати до бюджету авансового внеску з податку на прибуток є прийняття платником податку рішення про виплату дивідендів акціонерам. Законодавець ставить виникнення обов'язку платника податків нарахування та сплати авансового внеску з податку на прибуток (оподаткування дивідендів) виключно в залежність від прийняття рішення саме щодо виплати дивідендів та реальної її виплати. При відсутності факту нарахування та виплати дивідендів відсутній об'єкт оподаткування податком на прибуток такої суми дивідендів.

Суд констатує, що вищим органом управління позивача було прийнято рішення не формувати фонд виплати дивідендів за 2009 рік, дивіденди за 2009 рік не нараховувати, прибуток розподілити наступним чином: 5% на формування резервного фонду і 95% направити на розвиток виробництва. Таке рішення оформлено протоколом зборів акціонерів ВАТ „Ужгородський Турбогаз від 14.04.2010 р.

Таким чином, підстав для нарахування на сплату відповідного авансового внеску з податку на прибуток із суми дивідендів - не виникло, тому відсутні порушення податкового законодавства, про які зазначив відповідач.

Водночас суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Закон України „Про Державний бюджет України на 2010 рік, яким внесені зміни до частини 2 статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до яких виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку, у строк не пізніше шести місяців після закінчення звітного року. Виплата дивідендів здійснюється господарським товариством з чистого прибутку у звітному році та/або нерозподіленого прибутку в розмірі не менше 30 відсотків, з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 розділу VII Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та застосовується з 1 січня 2010 року, крім пункту 47 статті 6, статті 9, пунктів 62 і 64 статті 33, статей 62 і 82, пунктів 8-13 розділу VII «Прикінцеві положення», які застосовуються з дня його опублікування. Закон України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» був опублікований 30 квітня 2010 року, тобто, зміни до Закону України «Про акціонерні товариства» набрали чинності з 30 квітня 2010 року.

До внесення зазначених змін частиною 2 статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» було передбачено, що виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку в обсязі, встановленому рішенням загальних зборів акціонерного товариства, у строк не пізніше шести місяців після закінчення звітного року.

З систематичного аналізу зазначених норм вбачається, що до набрання чинності змін до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" (до 30.04.2010 р.) виплата дивідендів акціонерними товариствами здійснювалась з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку в обсязі, встановленому рішенням загальних зборів акціонерного товариства.

Як раніше зазначалося, позивачем надана копія протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ „Ужгородський Турбогаз від 14.04.2010 р., в якому зафіксовано рішення: дивіденди за 2009 рік не нараховувати.

Судом встановлено, що вказане рішення загальних зборів акціонерів ВАТ „Ужгородський Турбогаз, прийнято відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції, чинній до внесення відповідних змін, визначених п. 11 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

На підставі викладеного суд вважає, що станом на прийняття вказаного рішення загальними зборами платником податків не занижено податок на прибуток в частині несплати до бюджету авансового внеску за півріччя 2010 року, оскільки станом на вказану дату редакція ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо виплати дивідендів з чистого прибутку у звітному році та/або нерозподіленого прибутку в розмірі не менше 30 відсотків ще не набрала чинності, а в силу ст. 58 Конституції України та ч. 3 ст. 5 ЦК України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд також зазначає, що рішенням Конституційного Суду від 30 листопада 2010 року по справі № 1-47/2010 положення статей 14, 24, 64, пунктів 7-13 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України № 2154 «Про Державний бюджет України на 2010 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).

З цих підстав суд вважає неправомірними та необґрунтованими висновки акту перевірки про порушення позивачем пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та нарахування авансового внеску з податку на прибуток в розмірі 62700,0 грн.

Разом з тим при дослідженні наявних в матеріалах справи доказі судом встановлено, що ДПІ у м. Ужгороді збільшено валовий дохід ВАТ „Ужгородський Турбогаз на суму 98559,31 грн. умовно нарахованих відсотків на кредиторську заборгованість в розмірі 728000 грн., отриману відповідачем відповідно до інвестиційного договору № 207/У від 02.09.2004 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що кошти розмірі 728000 грн. отримані за умовами інвестиційного договору № 207/У від 02.09.2004 р. є фінансовою інвестицією, оскільки інвестор вказані кошти сплатив в обмін на набуття корпоративних прав.

Проте суд вказані посилання позивача відхиляє, оскільки інвестиційним договором № 207/У від 02.09.2004 р. передбачено, що інвестор здійснює внесення інвестицій у сумі 728000,00 грн. на умовах повернення (п. 1.1 та п. 4.1 вказаного Договору). Одночасно із договору купівлі-продажу пакету акцій ВАТ „Ужгородський Турбогаз за комерційним конкурсом № КПП-450 від 06.07.2004 р. вбачається, що фінансовою інвестицією є кошти на придбання 64,69% статутного капіталу позивача, а саме 14 232 713,0 грн., в той час як сума в розмірі 728000,0 грн. це кошти, які призначені на виконання додаткових зобовязань, і не є фінансовою інвестицією в розумінні пп. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Дослідивши наявні в матеріалах справи договір купівлі-продажу пакету акцій ВАТ „Ужгородський Турбогаз за комерційним конкурсом № КПП-450 від 06.07.2004 р. та інвестиційний договір № 207/У від 02.09.2004 р. суд приходить до висновку, що кошти в розмірі 728000,0 грн., які отримані на умовах повернення, містять ознаки поворотної фінансової допомоги, а тому відповідачем було правомірно збільшено валовий дохід позивача на суму процентів 98 559,30 грн., умовно нарахованих на відповідну суму коштів.

Також в акті перевірки встановлено, що до складу валових витрат у періоді який перевірявся позивачем було включено вартість отриманих від ВАТ „Авторадіато послуг по оренді легкового автомобіля в сумі 91499,94 грн.

Абзацом 5. пп. 5.4.10. п. 5.4. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що не включаються до складу валових витрат платника податку, зокрема, 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів.

В силу наведеної правової норми, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно зменшив на 50 відсотків витрати позивача повязані із оперативною орендою легкового автомобіля, що складає 45750 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем також було зменшено валові витрати позивача на суму 10520 грн. витрат на оплату послуг по митному оформленні на митниці вантажів ТОВ „Брокер на підставі актів здачі-прийняття робіт, оскільки такі послуги використані не в господарській діяльності позивача. Такого висновку прийшов податковий орган з огляду на те, що на всіх представлених для перевірки вантажних митних деклараціях в графі 14 та 54 декларантом зазначено ВАТ „Ужгородський Турбогаз, його реквізити та прізвище особи (декларанта) працівника підприємства.

Із змісту п. 5.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" вбачається, що підставою для включення витрат до складу валових є фактичне понесення платником податку витрат в оплату товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання у господарській діяльності такого платника податку. Однак як підтверджується матеріалами справи, зокрема актом перевірки № 1755/23-1/00153608 від 28.07.2011 р., під час проведення документальної перевірки платником не надано документів, які б підтверджували зв'язок даних витрат з господарською діяльністю ВАТ „Ужгородський Турбогаз. Наявність вказаного порушення ні у позовній заяві позивача, ні уповноваженим представником позивача у судовому засіданні належними та допустимими доказами спростована не була, позивач взагалі жодних пояснень в цій частині суду не надав.

Враховуюче вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем за результатом перевірки, оформленої актом № 1755/23-1/00153608 від 28.07.2011 р., правомірно збільшено обєкт оподаткування по податку на прибуток лише в розмірі 154 829,31 грн., в т.ч. за рахунок:

- збільшення валових доходів на суму 98 559,30 грн. (сума процентів умовно нарахованих на кошти отримані на визначений строк за умовами інвестиційного договору № 207/У від 02.09.2004 р.);

- зменшення валових витрат на суму 45750 грн. (50% витрат позивача повязані із оперативною орендою легкового автомобіля);

- зменшення валових витрат на суму 10520 грн. (витрати на оплату послуг по митному оформленні, які використані не в господарській діяльності позивача).

Однак, враховуючи те, що у період який перевірявся обєкт оподаткування по податку на прибуток у позивача мав відємне значення, яке є значно більшим за правомірно донараховані відповідачем суми, у звязку з цим грошове зобовязання по сплаті податку на прибуток не виникає, а отже, відповідне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним повністю. За наведених обставин суд констатує, що права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуваню.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, а відтак слід присудити понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, у вигляді сплати судового збору у розмірі 3,40 коп. до стягнення з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Відкритого акціонерного товариства „Ужгородський Турбогаздо Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області № 1844/23-1/00153608/6584 від 15.08.2011 р., збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2754011 грн. за основним платежем та 362559,75 грн. за штрафними санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Ужгородський Турбогаз понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених ст..167 ч. 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Калинич Я. М.