Справа № К/9991/55551/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/55551/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації на постанову Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації, відділу освіти Нижньогірської районної державної адміністрації, Нижньогірської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на сплату палива та електроенергії,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року позивач звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що працює вчителем в Чкалівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів та відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту» має право на безплатне користування житлом з опаленням і освітленням у межах встановлених норм. Проте у 2004 році управлінням праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації було проведено компенсаційні виплати за освітлення, а у 2005 році такі гарантії не були надані, а тому просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації здійснені витрати на оплату палива в сумі 410 грн. за 2004 рік, а за 2005 рік 94 грн. за тверде паливо і 43,20 грн. за освітлення, а всього 547,20 грн.

У процесі розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги та просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації понесені витрати за тверде паливо у 2007 році - 600 грн. та у 2008 році - 658 грн., а також за освітлення у 2007 році та у 2008 році - по 81 грн., всього 1 420 грн.

Постановою Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року, позов задоволено частково: стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації заборгованість за тверде паливо за 2005 рік та 2008 рік в сумі 752 грн.

У касаційній скарзі посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації просило скасувати судові рішення та ухвалити нове.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з червня 1983 року ОСОБА_4 працювала вчителем початкових класів Чкалівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та користувалась пільгами на паливо та освітлення.

Відповідно до довідки Чкалівської сільської ради від 18 січня 2006 року позивач проживає у селі Чкалово складом сім'ї три особи, будинок має пічне опалення.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що визначені у законодавстві пільги мають грошовий еквівалент відносно компенсації за тверде паливо, а щодо витрат позивача по оплаті освітлення, то законодавцем розроблений механізм по реалізації цих послуг шляхом компенсації відповідних витрат організаціям, які ці послуги надають і грошова компенсація цих послуг позивачу не передбачена.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 70 Житлового кодексу Української РСР спеціалісти, які працюють і проживають у сільській місцевості, поза населеними пунктами (а в установлених законодавством Союзу РСР випадках - у селищах), користуються безплатно жилим приміщенням з опаленням і освітленням.

Частиною четвертою статті 57 Закону України «Про освіту», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, педагогічним працівникам, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали педагогічними працівниками в цих населених пунктах і проживають у них, держава відповідно до чинного законодавства забезпечує безплатне користування житлом з опаленням і освітленням у межах встановлених норм.

Пунктом 49 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» абзац перший частини четвертої статті 57 Закону України «Про освіту» доповнено реченням такого змісту: «Пільги на безплатне користування житлом з опаленням та освітленням, передбачені абзацом першим цього пункту, надаються працівникам за умови, якщо розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із середньомісячним сукупним доходом працівника за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та пенсіонерам за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Зміни, внесені підпунктом «в» підпункту 1 пункту 49 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Таким чином з 22 травня 2008 року відновила свою дію попередня редакція частини четвертої статті 57 Закону України «Про освіту».

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 20013 року № 426 пільги педагогічним, медичним та фармацевтичним працівникам і працівникам культури надаються щомісяця шляхом зменшення плати за користування житлом з опаленням та освітленням.

Розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом з середньомісячним доходом пільговика не повинен перевищувати величини визначеного відповідно до підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Частиною третьою вищезазначеного Порядку встановлено, що видатки на відшкодування витрат за надані педагогічним, медичним та фармацевтичним працівникам і працівникам культури послуги проводяться відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 04 березня 2002 року №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Відповідно до пункту 5 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, для відшкодування фактичних витрат пільговик подає в бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування житлом (квартирну плату), паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування, а також довідку про склад сім'ї (раз на рік). Для нарахування грошового еквівалента вартості послуг можуть використовуватися відомості у вигляді списків, довідок, даних на електронних носіях інформації, одержаних від житлово-експлуатаційних та інших підприємств і організацій, які надають послуги.

Згідно з пунктом 10 Порядку установи проводять роботу з надання пільг, компенсацій гарантій та організовують облік, систематизацію і зберігання інформації про пільговиків, надають їм консультації щодо порядку та умов надання пільг, зокрема, ті, в яких працюють педагогічні, щомісяця до 5 числа наступного періоду.

Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту» педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів» встановлює та регулює правовідносини, що склалися у зв'язку з не фінансуванням з бюджету виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту».

Зазначеним законом визнаються кредиторською заборгованістю Державного бюджету України виплати, встановлені статтею 57 Закону України «Про освіту» в частині: абзаці восьмий та десятий частини першої - у повному обсязі, що не були нараховані або не були виплачені; абзац перший частини четвертої - у повному обсязі оплати, якщо вона здійснювалася самими працівниками, а не за рахунок відповідного бюджету.

Кредиторська заборгованість визнається за весь період, коли фінансування виплат зупинялося законом про державний бюджет на відповідний рік.

Кредиторська заборгованість Державного бюджету України визнається також у випадках, якщо виплати проводилися відповідним місцевим бюджетом у період, коли законом про державний бюджет вони зупинялися або проводилися відповідним місцевим бюджетом за рішенням суду.

Відповідно до статті 5 Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту» педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів» кредиторська заборгованість погашається працівникам помісячно разом з виплатою поточної заробітної плати.

Відповідно до пункту 11 Порядку погашення кредиторської заборгованості державного бюджету з виплат, установлених абзацом першим частини четвертої статті 57 Закону України «Про освіту» щодо безоплатного користування житлом з опаленням і освітленням, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 28 листопада 2005 року № 679, заборгованість з виплат за тверде паливо нараховується за нормами, встановленими обласними державними адміністраціями для відповідної місцевості у відповідний період на домогосподарство.

Згідно з пунктом 12 даного Порядку особа, яка має право на виплати, подає до закладу чи установи, де працює або працювала, заяву, документи, що підтверджують оплату відповідних комунальних послуг у вищезазначений період (крім документів, які підтверджують придбання твердих видів палива), а також довідки про призначення (непризначення) субсидії.

Заборгованість з виплат відображається у формах бухгалтерського обліку та фінансової звітності як кредиторська заборгованість державного бюджету з виплат, у тому числі здійснених з місцевих бюджетів на підставі рішень судів (пункт 13 Порядку).

Пунктом 14 Порядку передбачено, що виплату заборгованості особам, які мають право на такі виплати, здійснюють безпосередньо заклади чи установи відповідно до помісячних обсягів асигнувань.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що визначені в законодавстві пільги не мають грошового еквіваленту, крім компенсації за тверде паливо.

У касаційній скарзі відповідач посилається на застосування до спірних правовідносин положень статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивачем пропущено без поважних причин строк звернення до суду. Проте такі посилання є помилковими, оскільки позивач звернувся до суду у листопаді 2006 року та позовні вимоги задоволені у межах річного строку звернення до суду.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Нижньогірської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/