Справа № 2а-7313/09/1170
Суддя: Н.В. Чубара
Дата ухвалення: 2010-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2010 року Справа № 2а-7313/09/1170

27 січня 2010 року Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Чубари Н.В.

при секретарі: Коробченко Є.К.

за участю представників:

від відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 (надалі позивач) до Начальника управління охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 (надалі відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати бездіяльність начальника управління охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 щодо позбавлення позивача ІІ групи інвалідності та не розгляду її звернень і невжиття заходів, неправомірною. Стягнути з начальника управління охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 на користь позивача невиплачену пенсію з 01.02.2007 року по 10.01.2008 року в сумі 4300 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього стягнути 243000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулася до відповідача в березні 2007 року із заявою, яка містила прохання вирішити питання про проходження нею обстеження та надання відповідної групи інвалідності. Відповіді не отримала, чим порушено права позивача, передбачені Законом України «Про звернення громадян». В наслідок протиправної бездіяльності відповідача їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, позивач просила розглянути справу за її відсутності, враховуючи стан здоровя позивач прикута до ліжка, являється інвалідом 1 групи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі та просив відмовити в позові з підстав, викладених в письмових запереченнях (а. с. 22 25).

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 27.01.2010 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено до 01.02.2010 р., про що оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою щодо сприяння встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, зареєстрованою в управлінні охорони здоровя облдержадміністрації 08.11.2007 року (а. с. 30 34).

Преамбулою до Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Згідно із ст. 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 вказаного Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається зі звернення позивач просить відповідача посприяти проходженню повного медичного обстеження, проходження ВТЕК і МСЕК і поновлення незаконно знятої другої групи інвалідності.

Начальником управління охорони здоровя облдержадміністрації на вказане звернення надано обґрунтовану відповідь, зі змісту якої вбачається, що відповідачем розяснено позивачу причини не встановлення їй групи інвалідності, оскільки на адресу обласного МСЕК не надійшла медико-експертна документація позивача, тому позивача і не було оглянуто, в звязку з чим термін перебування позивача в інвалідності скінчився 01.02.2007 р. В разі надходження до МСЕК медичної документації комісія проведе огляд та винесе рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а. с. 35).

Тобто, на питання, порушені позивачем у зверненні, відповідачем було надано обґрунтовану відповідь 22.11.2007 р. за № Ш-794/6, у строк, визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Твердження позивача в позовній заяві щодо неодноразового звернення до відповідача із заявами не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано копії відповідних звернень. Тому в частині позовних вимог щодо не розгляду звернень позивача позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Доводи позивача в частині позбавлення її відповідачем ІІ групи інвалідності не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом було досліджено в судовому засіданні Положення про управління охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації (надалі Положення) (а. с. 36 39).

Як вбачається з Положення, зокрема пункту 8, який регламентує повноваження начальника управління охорони здоровя облдержадміністрації, начальник управління охорони здоровя не є тією посадовою особою, до повноважень якої входить встановлення групи інвалідності громадянам.

Між тим, ч. 2 ст. 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя»від 19.11.1992 р. № 2801-ХІІ встановлено, що експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, визначають для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров'я, перевіряють правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяють відновленню працездатності інвалідів.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. N 83 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Пунктом 5 розділу І Положення визначено, що органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК).

Міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії відповідно до пункту "а" частини 18 розділу III Положення про медико-соціальну експертизу, визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Згідно ч. 2 ст. 24 вказаного Закону причини і групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затверджуваного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 34 Закону пенсії призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Тобто, аналізуючи вищенаведені норми, встановлення групи інвалідності відноситься до компетенції медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 30 розділу IV «Огляд громадян у медико-соціальних експертних комісіях»Положення про медико-соціальну експертизу, датою встановлення інвалідності вважається день надходження до медико-соціальної експертної комісії документів, необхідних для огляду хворого.

Як встановлено в судовому засіданні, вперше позивача було оглянуто 12 березня 1997 року спеціалізованою онкологічною МСЕК за направленням Знамянської ЦРЛ. Після огляду та вивчення медико-експертної документації позивачу була встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання терміном на 1 рік. На переогляд у 1997 році позивач до МСЕК не зявилась. З 1999 року по 2004 рік ІІ група інвалідності підтверджувалась з урахуванням сукупності паталогій. В 2004 році позивач на черговий переогляд до МСЕК не зявилася. Медична документація на позивача надійшла зі Знамянської ЦРЛ 24 травня 2005 року. Для проведення огляду позивач була викликана на 15 червня 2005 р., але до обласної МСЕК № 2 не зявилася. Позивач зявилась до обласної МСЕК № 2 при повторному виклику 11.07.2005 р. Після огляду та вивчення медико-експертної документації позивача було направлено на консультацію до обласного ендокринолога з метою уточнення ступеня функціональних порушень, але з результатами огляду ендокринолога до обласної МСЕК № 2 позивач не зявилась. Після надання результатів обстеження позивачу 04.01.2006 р. була встановлена ІІІ група інвалідності з моменту надходження медичної документації до МСЕК 24.05.2005 р. Група інвалідності була встановлена на 1 рік до 01.02.2007 року.

На переогляд в 2007 році позивач до МСЕК не зявилась і медико-експертна документація до обласного бюро МСЕК в 2007 році щодо позивача не надходила.

Медична документація на позивача надійшла із Знамянської ЦРЛ 11.01.2008 р., в звязку з чим позивача було оглянуто міжрайонною МСЕК та 20.02.2008 р. встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання з 11.01.2008 р. до 01.03.2009 р. Позивачу було розяснено, що згідно вимог чинного законодавства датою встановлення інвалідності вважається день надходження до медико-соціальної експертизи документів, необхідних для огляду хворого, в звязку з чим їй була встановлена ІІІ група інвалідності з 11.01.2008 р.

02.03.2009 р. позивач була повторно оглянута міжрайонною МСЕК № 1 за направленням Знамянської ЦРЛ, де після огляду та вивчення медико-експертної документації позивачу була встановлена І група інвалідності загального захворювання безтерміново.

Дані факти було підтверджено допитаним в якості свідка начальником МСЕК ОСОБА_4

Тобто, з урахуванням вищевикладеного доводи позивача в частині позбавлення відповідачем її групи інвалідності необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми невиплаченої пенсії суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 N 1261, основними завданнями Пенсійного фонду є керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Відповідно до зазначених завдань Пенсійний фонд України, зокрема, організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах і районах у містах щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; проведення правильності призначення (перерахунку) і виплати пенсій та інших виплат; здійснює в межах своїх повноважень контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій.

Згідно з пунктом 15 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 N 8-2, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам при відсутності права на трудову пенсію, а саме: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи.

Як передбачено ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, згідно п. "а" цієї статті пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Тобто, з наведеного вбачається, що призначення та виплата пенсій відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду. Оскільки позивач отримує соціальну пенсію, то вказані призначення та нарахування пенсії по інвалідності органами Пенсійного фонду здійснюються на підставі висновку МСЕК.

Відповідач не має з обєктивних причин (як зясовувалось вище судом встановлення та виплата пенсії по інвалідності віднесено до компетенції зовсім інших органів) повноважень щодо встановлення групи інвалідності, призначення, нарахування та виплати пенсії. Тому доводи позивача в цій частині необґрунтовані.

Судом також не встановлено причинного звязку між негативними наслідками для позивача щодо неотримання пенсії в період з 01.02.2007 р. по 10.01.2008 р. та діями відповідача, оскільки, як досліджено судом, до його компетенції не входить як встановлення групи інвалідності, так і встановлення пенсії, зокрема, пенсії по інвалідності, та її виплата. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги в частині стягнення з відповідача невиплаченої позивачу пенсії за період з 01.02.2007 р. по 10.01.2008 р.

Оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено протиправності в діях начальника управління охорони здоровя облдержадміністрації, то позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача також не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, в межах заявлених позовних вимог та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про те, що начальник управління охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації при розгляді звернення позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159-163,167 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 01.02.2010 р.

Суддя Н.В.Чубара