Справа № 0870/7242/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/29786/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі № 0870/7242/12 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Квант" до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квант" звернулось в суд з позовом до Запорізької митниці Міндоходів, в якому просило: визнати противоправним та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів за 6 (резервним) методом №112000003/2012/000225/1 від 10.02.2012 року; зобов'язати митний орган визначити митну вартість імпортованих на митну територію України товарів за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, на підставі необґрунтованого висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення № 112000003/2012/000225/1 від 10.02.2012 року про визначення митної вартості товарів за 6 (резервним) методом; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Запорізька митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між ТОВ "Квант" та компанією "HONGKONG HANTOP INTERNATIONAL CO., LIMITED" укладений контракт YT11B03SC від 23.10.2011 року на постачання вогнетривкої високоглиноземистої цегли, марки LZ-75.

З метою митного оформлення цегли 19.01.2012 року позивачем було подано до Запорізької митниці ВМД № 112050000/2012/000356 за формою ДМВ-1, згідно з якою митна вартість товару була визначена за методом №1, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Позивачем визначено митну вартість цегли у розмірі 594,45 доларів США за 1,43 тони товару, яка встановлена сторонами у зовнішньоекономічному контракті на умовах поставки CFR - Одеса - Китай, згідно Інкотермс-2000.

Для підтвердження заявленої митної вартості цегли, ТОВ "Квант" подало митному органу передбачений законодавством пакет документів, а саме: зовнішньоекономічний контракт № YТ11В03SC; додаток № 1 до нього; пакувальний аркуш б/н та його переклад; інвойс № YТ11В03SC197 від 09.11.2011 року та його переклад; довідку ДПІ №78702 від 10.01.2011 року; сертифікат походження товару №ССРІТ113145423 та його переклад; технічний опис №1053 з перекладом; платіжне доручення в іноземній валюті №2 від 09.12.2011 року; сертіфікат якості б/н від 11.11.2011 року та його переклад; контракт між виробником та Постачальником №YТ11В3РC197 від 30.10.2011 року та його переклад; прайс-лист виробника б/н від 01.10.2011 року з перекладом; калькуляцію виробника б/н від 10.12.2011 року з перекладом; комерційний інвойс від виробника до постачальника № YТ11В03РC197 від 31.10.2011 року з перекладом; експортну декларацію 24634387 від 14.11.2011 року; коносамент НЕ16SG862GМТ/ODA/SEA00770532 від 18.11.2011 року з перекладом; платіжне доручення про здійснення митних платежів №21 від 06.03.2012 року; висновок ДП "Укрпромзовнішекпертиза" №276 від 01.02.2012 року; виписку банка Постачальника про здійснення платежів на користь Виробника з перекладом; ЦМР 0102925 від 16.01.2012 року.

Під час здійснення Запорізькою митницею контролю правильності визначення митної вартості цегли було перевірено документи, подані для підтвердження митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, й проаналізовано рівень митної вартості вказаного товару.

За результатами проведеного аналізу відповідач виказав сумніви щодо заявленої позивачем митної вартості цегли та запросив ряд додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: договори з третіми особами, що пов'язані з договором про поставку, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; відповідну бухгалтерську документацію: виписки з первинних рахунків виробника про зняття товару з бухгалтерського обліку, виписки з рахунків підприємства про випуск товарів зі складу; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші можливі документи за бажанням декларанта.

В свою чергу, на вимогу відповідача позивачем додатково надані: висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" №276 від 01.02.2012 року; прайс-лист виробника б/н від 01.10.2011 року; калькуляція виробника б/н від 10.12.2011 року; контракт між виробником та постачальником № YT11B03SC197 від 30.10.2011 року з перекладом; банківська виписка про проведення платежів між виробником та постачальником; технічний опис продукції №1053 від 21.01.2012 року з перекладом; додаток № 1 до зовнішньоекономічного контракту № YT11B03SC від 23.10.2011 року; комерційний інвойс від виробника до постачальника №YT11B03SC197 від 13.10.2011 року з перекладом.

Окрім того, 10.02.2012 року представником позивача Кобко О.Є. зроблено запис про надання всіх необхідних документів та про проведення консультації.

Разом з тим, митним органом прийняте рішення про визначення митної вартості № 112000003/2012/000225/1 від 10.02.2012 року, яким застосовано резервний метод визначення митної вартості товару відповідно до статті 273 Митного кодексу України з урахуванням наявної у митного органу цінової інформації - 1 240 доларів США за одну тонну цегли.

Задовольняючи частково позовні вимоги та скасовуючи рішення № 112000003/2012/000225/1 від 10.02.2012 року, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем було подано всі необхідні документи в підтвердження визначення митної вартості товару за першим методом, а відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при застосуванні шостого (резервного) методу митної оцінки товару. Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання митного органу визначити митну вартість імпортованих на митну територію України товарів за першим методом, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що вказана вимога є нормативно необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008 року, чинного до 01.06.2012 року, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 1766 від 20.12.2006 року, чинного до 01.06.2012 року, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Таким чином, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим, саме припущення митного органу щодо подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вимагає від суду в кожному випадку здійснювати аналіз поданих декларантом документів. Колегія суддів зазначає, що необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, встановлено, що якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного кодексу України 2002 року, що був чинний до 01.06.2012 року, резервний метод оцінки товарів, що імпортуються, застосовується у випадках, коли митна вартість не може бути визначена за допомогою інших методів митної оцінки товарів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за ціною договору.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів.

Разом із тим, витребувавши перелік документів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

З рішення відповідача про визначення митної вартості товару за методом №6 не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі наявних документів, поданих позивачем.

Рішення митного органу містить наступні обґрунтування неможливості застосування попередніх методів: "метод №1 неможливо застосувати в зв'язку з ненаданням декларантом додаткових документів у повному обсязі для підтвердження заявленої митної вартості товару" Метод №№ 2,3 неможливо застосувати в зв'язку з відсутністю інформації про оформлення з ідентичними та подібними товарами, а методи №№3,4 - в зв'язку з відсутністю інформації щодо визначення митної вартості на основі віднімання вартості та на основ додання вартості.

Крім того, у спірному рішенні митницею не вказано, якою саме ціновою інформацією ДМСУ та за який період вона керувалася при визначенні митної вартості.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для скасування рішення №112000003/2012/000225/1 від 10.02.2012 року.

Щодо зобов'язання митного органу визначити митну вартість імпортованих на митну територію України товарів за першим методом, колегія суддів зазначає, що суди не можуть перебирати на себе функції митних органів та фактично приймати рішення з питань, що не відносяться до повноважень суду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)