Справа № 761/34584/14-а
Суддя: Мальцев Д. О.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/48/2015
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 червня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва
у складі головуючого суддіМальцева Д.О.
при секретарі Кривошия О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування п. 4.2. рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року у частині визначення правового статусу земель, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі відповідач), треті особи ОСОБА_4 (далі третя особа-1), ОСОБА_5 (далі третя особа-2) про скасування п.4.2 рішення Київської міської ради від 17.06.2009р. № 269/2338 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» у частин правового статусу земельної ділянки. Позивач вважає, що даний пункт рішення було прийнято з порушенням чинного законодавства України, а тому полягає скасуванню, виходячи з наступного: позивач згідно із свідоцтва про право на спадщину з 28.07.1989 р. стала власницею 1/ 2 частини будинку АДРЕСА_1. Інша частина будинку належить відповідно до договору дарування - ОСОБА_4 Договір дарування було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 17.05.2008 р. Рішенням Київської міської ради від 13.05.1999 року «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих і господарських будівель» № 238/339 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передано у спільну приватну власність земельну ділянку площею 0,0770 га по АДРЕСА_1. Оскільки, позивач не надавав згоду на зміну статусу земельної ділянки з спільної приватної власності на спільну часткову, просить суд скасувати п. 4.2. рішення Київської міської ради від 17.09.2009

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неприбуття в судове засідання не повідомив. Через канцелярію суду подав письмові заперечення.

Суд, керуючись вимогами ст. 128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - суб'єкта владних повноважень, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують представник позивача та представник третіх осіб.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, виходячи з наступного. Обидва співвласники будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 використали своє право на приватизацію земельної ділянки, звернувшись з відповідними заявами у Київську міську раду. Рішенням Київської міської ради від 13.05.1999 року № 238/339 їм передано у спільну приватну власність земельну ділянку площею 0,0770 га за місце розташуванням будинку. ОСОБА_5 маючи намір провести відчуження належної йому частини будинку, звернувся до відповідача з заявою про внесення змін у рішення № 238/339 від 13.05.1999 р., а саме: у графі цифри «0,0770» на ? від 0,0770 га», що відповідало його частці у праві спільної часткової власності на будинок. Тому Київська міська рада діючи в межах своєї компетенції за заявою ОСОБА_5 обґрунтовано внесла зміни у п. 4.2. оскаржуваного рішення. За договором дарування від 17.05.2008 року ОСОБА_4 набула право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_4, як правонаступник ОСОБА_5 набула право на приватизацію ? земельної ділянки, на якій розташований будинок. Тож також звернулась до Київської міської ради з відповідною заявою. Відповідно до ст. 91 ЗК України особи, яким належить будинок на праві власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток у праві власності на будинок. За таких обставин позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2011року позовні вимоги задоволено скасовано пункт 4.2. рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 269/2338 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Солом'янському районі м. Києва».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012р. апеляційні скарги Київської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2011р. скасовано, а у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014р. постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2011р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема суд касаційної інстанції вказав, що саме Київська міська рада повинна довести правомірність свого рішення у частині правового статусу земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та його представника, представника третьої особи -2, беручи до уваги висновки Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам наданим сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 13 травня 1999 р. Київською міською радою прийнято рішення № 238/339 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» відповідно до якого,зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передано у спільну приватну власність земельну ділянку площею 0,0770 га по АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 17 ЗК України від 18.12.1990 р.(в редакції, що діяла на момент прийняття рішення) передача земельних ділянок у колективну і приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, і якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі і споруди.

Судом встановлено, що позивачу належить ? частина будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.07.1989 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І. і зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 08.02.1990 р. (а.с. 13).

ОСОБА_5, на день ухвалення рішення Київською міською радою від 13.05.1999 р., був власником ? частини АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Галян Г.Х., заступником старшого державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори 01 липня 1976 року за реєстровим номером 5ДН-3206, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 13 липня 1976 року у реєстрову книгу під № 12874.

17.05.2008 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_4 договір дарування частини будинку. За даним договором дарувальник (ОСОБА_5) подарував, а обдарована (ОСОБА_10) прийняла в дар ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. Договір зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 03.06.2008 р.

Земельний Кодекс України від 18.12.1990 р. втратив чинність, згідно із Земельним Кодексом України від 25.10.2001 р.

Рішенням Київської міської ради від 17.09.2009 р. № 269/2338 «Про приватизацію земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Солом'янському районі м. Києва» у зв'язку із заявами громадян та технічними помилками внесено такі зміни та доповнення, зокрема, у додатку до рішення Київської міської ради від13.05.99 р. № 238/339 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків та господарських будівель» на другій сторінці у дев'ятій позиції:

- у шостій графі цифри «0,0770» замінити на цифри та слова: «1/2 від 0,0770

«1/2 від 0,0770».

-у сьомій графі слово «Приватну» замінити на «Часткову».

Відповідно до положень ст. 86 ЗК України від 25.10.2001 р. земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

За обставин встановлених в судовому засіданні земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0770 га передавалась позивачу та ОСОБА_5 у спільну сумісну власність.

Державний акт на право власності на землю ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_5 не отримали.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку, відповідно до вимог ст. 89 ЗК України. Поділ земельної ділянки, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до приписів ст.120 ЗК України що діяла в редакції на момент ухвалення Київською міською радою рішення 17.09.2009 р., до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудо, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За встановлених судом обставин до ОСОБА_4 має перейти право власності на земельну ділянку на якій розташована належна їй частина будинку.

З іншого боку передаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0770 га за адресою: АДРЕСА_1 в 1999 р. Київська міська рада зазначила в своєму рішенні, що дана земельна ділянку передається громадянам у спільну власність і зміна правового статусу земельної ділянки з спільної на часткову не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки такі зміни можливі лише за угодою сторін, або рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до приписів ч. 1 п) 1 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Кім цього, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних позивачем дій, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 8,17,18,19,160,162,167 КАС України, Земельним Кодексом України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування п.4.2 рішення Київської міської ради від 17.09.2009р. у частині визначення правового статусу земельної ділянки - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4.2. рішення Київської міської ради від 17.09.2009р. № 269/2338 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» у частині визначення правового статусу земельної ділянки.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва у порядку ст. 186 КАС України.

Суддя: