Справа № 2а-8992/11/1370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2015 р. м. Київ К/9991/35839/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства "Клуб Пікассо" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2012 по справі № 2а-8992/11/1370

за позовом Приватного підприємства "Клуб Пікассо"

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення - рішення від 28.04.2011 № /9805, яким позивачеві визначено штрафні (фінансові) санкції у сумі 21 735,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011 позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнано протиправним.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2012 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції Підприємство до Вищого адміністративного суду України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду, враховуючи клопотання про заміну відповідача на правонаступника згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" у відповідності до вимог ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова на його правонаступника - Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Підприємству фінансових санкцій, відповідно до податкового повідомлення - рішення від 28.04.2011 № /9805, слугував висновок фахівців державного податкового органу, викладений у акті перевірки господарюючого суб'єкту (бар) позивача від 15.04.2011, про порушення Підприємством вимог п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР), а саме - виявлено необлікований у встановленому законом порядку товар на суму 10 867,50 грн., на який були відсутні первинні бухгалтерські документ (прихідні накладні та накладні на переміщення), які б свідчили про оприбуткування товару у відповідності до вимог вказаного Закону

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у зв'язку з відсутністю на місці реалізації документів первинного бухгалтерського обліку в момент проведення перевірки, оскільки проведення такої перевірки у барі в нічний час унеможливило надання первинних документів, які знаходились у бухгалтерії Підприємства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент проведення перевірки первинні документи, що підтверджують належний облік товарів, фактично були відсутні, а отже контролюючий орган цілком правомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Отже, з аналізу вищезазначеного вбачається, що положення Закону № 265/95-ВР чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов'язок господарюючих суб'єктів на ведення такого обліку у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Водночас, покладений на господарюючого суб'єкта обов'язок ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не включає в себе ведення та зберігання документів обліку, за якими такі товари придбавались, саме в місці реалізації товарів.

При цьому, відповідно до приписів ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу, відповідно до законодавство та установчих документів. Підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Відповідно до п. 6.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські звіти і баланси до передачі їх в архів підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерії у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером. Бланки суворої звітності мають зберігатися у сейфах, металевих шафах або спеціальних приміщеннях, що забезпечують їх схоронність.

До документів, що є підставою для обліку товару, як правило, належать податкові, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту перевірки, від підписання якого працівник Товариства (адміністратор Мандирура Р.Є) відмовився, контролюючий орган встановив факт порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 10 867,50 грн. з підстав ненадання (відсутності) первинних документів.

Водночас, у ході розгляду справи судом першої інстанцій встановлено наявність у позивача первинних документів на підставі, яких ним у відповідності до норм законодавства вівся облік товарних запасів за місцем їх реалізації, зокрема, розхідні накладні від 15.03.2011 та від 15.04.2011, видаткові накладні від 17.02.2011, від 04.03.2011 та від 14.04.2011, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, судами встановлено, що 27.04.2011 позивачем до контролюючого органу були надані заперечення на акт перевірки, разом із якими були надані копії розхідних та видаткових накладних, проте, вказані документи не були прийняті до уваги органом державної податкової служби під час ухвалення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, з урахуванням викладеного, обставин, встановлених судом першої інстанції про те, що на момент здійснення перевірки підтверджуючі облік товарів документи, копії яких були досліджені судом та знаходяться в матеріалах справи, були у наявності, тобто, позивачем було дотримано вимоги закону щодо обов'язку вести облік товарних запасів, а також враховуючи проведення перевірки в нічний час та не за місцем зберігання первинних документів (бухгалтерії підприємства), про що зазначалось Товариством як під час проведення перевірки так і при наданні заперечень на акт перевірки, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про неправомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, помилково не врахував вищезазначеного та безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на зазначене суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Таким чином, керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Клуб Пікассо" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2012 по справі № 2а-8992/11/1370 скасувати та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко