Справа № 826/7010/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2015 року № 826/7010/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. , Качура І. А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия"
до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, Міністерства юстиції України

провизнання протиправним та скасування постанови
Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сушия» звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України з вимогами про визнання протиправною та скасування, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблошом О. Й. постанову про накладення штрафу від 30.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачем 1 в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено оскаржувану постанову, оскільки державний виконавець був повідомлений про поважність причин, які унеможливлюють виконання рішення суду.

Відповідач 1 явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи. Письмових заперечень суду не надав.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, проте письмових заперечень суду також не надав.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 року у справі № 910/24488/14 за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Національної академії наук України, Інституту історії України Національної академії наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сушия» про зобов'язання вчинити дії задоволено позовні вимоги, а саме зобов'язано ТОВ «Сушия» повернути Інституту історії України Національної академії наук приміщення на першому поверсі (частина вестибюля) площею 395,6 кв. м. по вул. Грушевського 4 у м. Києві.

10.02.2015 року Господарським судом міста Києва видано наказ у справі № 910/24488/14 на виконання вищевказаного рішення.

Рішенням Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Сушия» залишено без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2015 без змін.

19.03.2015 року до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві надійшла заява Заступника прокурора м. Києва про відкриття виконавчого провадження.

20.03.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблошом О. Й. на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46961053 в якій вказано про необхідність ТОВ «Сушия» як боржнику самостійно виконати рішення Господарського суду м. Києва у семиденний строк до 26.03.2015 року.

26.03.2015 року позивачем подано державному виконавцю заяву щодо роз'яснення способу виконання судового рішення, а саме повернення майна - приміщення на першому поверсі (частина вестибюля) площею 395,6 кв. м. по вул. Грушевського 4 у м. Києві.

27.03.2015 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 4 та встановлено, що рішення суду боржником не виконано про що складено Акт.

30.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду в сумі 680 грн.

Позивач вважає протиправною та просить скасувати оскаржувану постанову про накладення штрафу, оскільки позбавлений можливості виконати судове рішення, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 N 606-XIV (далі - Закон N 606-XIV).

Статтею 1 зазначеного Закону N 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону N 606-XIV.

Частиною другою статті 75 Закону N 606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 89 вказаного Закону N 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 89 Закону N 606-XIV у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Аналіз викладеного свідчить, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на відсутність реальної можливості виконання рішення суду у зв'язку з тим, що приміщення на першому поверсі (частина вестибюля) площею 395,6 кв. м. по вул. Грушевського 4 у м. Києві, яке позивач зобов'язаний повернути Інституту історії України Національної академії наук, не належить йому на праві власності у зв'язку з чим останній звертався із заявою до державного виконавця щодо роз'яснення способу виконання судового рішення.

Проте зазначені обставини невиконання судового рішення як підстави скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В силу положень ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлюються підстави правомірності повернення Інституту історії України Національної академії наук приміщення на першому поверсі (частина вестибюля) площею 395,6 кв. м. по вул. Грушевського 4 у м. Києві.

При цьому позивач не був позбавлений права звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення або зміни способу та порядку виконання рішення суду.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані доказі наявності обставин, які були відомі державному виконавцю та перешкоджали позивачу вчасно виконати судове рішення, примусове виконання якого здійснювалось в межах виконавчого провадження № 46961053.

Отже аналіз викладеного свідчить, що оскаржувана постанова про накладання штрафу від 30.03.2015 винесена державним виконавцем в межах своїх повноважень за невиконання боржником судового рішення.

Сума штрафу, накладена відповідачем на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" за невиконання судового рішення відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу ВП № 46961053 від 30.03.2015 року, винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Коблошом О. Й. у відповідності до положень законодавства, а підстави для її скасування відсутні.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А. Качур