Справа № 826/12615/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2015 року № 826/12615/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради за участю третьої особи - Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про визнання протиправним та скасування рішення №83/948 від 17.02.2015 р.,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Київської міської ради за участю третьої особи - Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про визнання протиправним та скасування рішення №83/948 від 17.02.2015 р., мотивуючи позовні вимоги тим, що рішення про надання земельній ділянці на АДРЕСА_1 статусу скверу суперечить Конституції України, Цивільному кодексу України, законам України та міжнародним договорам, згоду на обов'язковість яких надала Україна і які гарантують непорушність права приватної власності, а також прийняте відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, що встановлюють порядок створення об'єктів благоустрою, а відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 17 лютого 2015 року №83/948 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на АДРЕСА_1»;

- присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору за подання заяви немайнового характеру у розмірі 73,08 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2005 р. між Республікою Татарстан Російської Федерації в особі торговельного представництва Республіки Татарстан (продавець) та громадянином Великобританії ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку з відстрочкою платежу, згідно умов якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність від продавця нежилий будинок (Літ.Б), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Нежилий будинок, що продається, загальною площею 1150,00 (одна тисяча сто п'ятдесят цілих нуль десятих) кв.м.

Відповідно до п. 7 зазначеного договору, право власності на нежилий будинок, який відчужується, виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Сторони домовились, що державну реєстрацію цього договору в реєстрі правочинів здійснюють тільки після повного розрахунку покупцем за цим договором. Факт повного розрахунку покупцем за цим договором буде підтверджено Актом прийому-передачі цього нежилого будинку, підписаного сторонами або їх представниками в день зарахування всієї суми по цьому договору на рахунок продавця.

На виконання п. 7 вказаного договору купівлі-продажу нежилого будинку з відстрочкою платежу від 18.08.2005 р. 20.09.2005 р. між сторонами складено та підписано акт передання-приймання нежилого будинку на підтвердження того, що продавцем переданий, а покупцем прийнятий об'єкт нерухомості, що є предметом договору.

21.09.2005 р. договір купівлі-продажу від 18.08.2005 р. зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №846137.

Крім того, 03.10.2005 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на підставі зазначеного вище договору, про що в реєстрову книгу №57п-272 внесено запис за №5248-П.

З метою оформлення землекористування позивачем подано до Київської міської ради клопотання №08/В-6115 від 03.12.2014 року, справа К-23771, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовано нежилий будинок, що належить позивачеві на праві власності.

17.02.2015 р. Київська міська рада прийняла рішення №83/948 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на АДРЕСА_1», відповідно до п. 1 якого земельній ділянці площею 0,06 га на АДРЕСА_1 надано статус скверу.

Пунктом 3 вказаного рішення передбачено Київському комунальному об'єднанню зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити організаційно-правові заходи щодо оформлення та благоустрою ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1.

Враховуючи, що статус скверу надано саме тій земельній ділянці загальною площею 0,06 га на АДРЕСА_1, на якій розташований нежилий будинок, що належить позивачу на праві приватної власності, останній звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини визначають Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 р. N 105, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за N 880/12754 (далі- Правила №105).

Пунктом 2.1 Правил №105 визначено, що сквер - упорядкована й озеленена ділянка площею від 0,02 га до 2,0 га, яка є елементом архітектурно-художнього оформлення населених місць, призначена для короткочасного відпочинку населення.

Згідно п. 4 рішення Київської міської ради «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста» відповідно до функціонально-просторових характеристик озеленені території загального та обмеженого користування рекреаційного призначення типологічно визначаються таким чином: сквер - упорядкована озеленена територія рекреаційного призначення площею до 2,0 га.

Статтею 50 Земельного кодексу України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

При цьому, до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Водночас, ч. 1 ст. 91 та ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов'язані: зокрема, забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Згідно ч. 3 ст. 52 Земельного кодексу України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Наведене в сукупності свідчить, що наслідком облаштування скверу на земельній ділянці відповідно до оскаржуваного рішення Київської міської ради буде те, що власник розташованого на цій земельній ділянці нежилого будинку (позивач) з метою реконструкції та подальшої законної експлуатації цього будинку під час оформлення землекористування повинен буде здійснити передбачені законодавством заходи щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель рекреаційного призначення на землі житлової та громадської забудови.

Водночас, відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Так, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (ст. 186-1 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч. 2 ст. 186-1 ЗК України).

Пунктом 8 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N1094, визначено, що проект землеустрою погоджується з власниками і користувачами суміжних земельних ділянок, а також земельних ділянок, які включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення без їх вилучення, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів.

Доказів погодження із позивачем як власником нежилого будинку, що розташований на земельній ділянці, якій оскаржуваним рішенням надано статус скверу, розміщення такого скверу, а також погодження у встановленому чинним законодавством порядку проекту землеустрою та проведення його державної експертизи відповідачем до суду не надано, а судом під час розгляду даної справи не встановлено.

Водночас, статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про надання земельній ділянці на АДРЕСА_1 статусу скверу з порушенням процедури погодження розміщення такого скверу із власником нежилого будинку, що розташований на земельній ділянці, якій оскаржуваним рішенням надано статус скверу, а також погодження у встановленому чинним законодавством порядку проекту землеустрою та проведення його державної експертизи, наслідком чого є порушення права приватної власності позивача, суд приходить до висновку, що рішення Київської міської ради від 17 лютого 2015 року №83/948 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на АДРЕСА_1» підлягає скасуванню як протиправне.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкти владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення не виконав.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 17 лютого 2015 року №83/948 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на АДРЕСА_1».

Судові витрати у розмірі 73,08 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов