Справа № 810/5685/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Київ К/800/40286/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі № 810/5685/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алеана" до Київської митниці Міндоходів про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеана" звернулось в суд з позовом до Київської митниці Міндоходів про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.10.2013 року №125130007/2013/00409 та рішення про коригування митної вартості товарів від 09.10.2013 року №125130007/2013/510388/1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, на підставі необґрунтованого висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 09.10.2013 року №125130007/2013/510388/1; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.10.2013 року №125130007/2013/00409.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Київська митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, в жовтні 2013 року позивач пред'явив до митного оформлення на митний пост "Святошин" Київської митниці Міндоходів товар - Поліпропилен гомополімеру в первинних формах, гранульований, без неорганічних компонентів (барвників, наповнювачів, домішок) ISPLEN PP 090 G2M (виробник "Repsol Quimicf S.A. ") в кількості 123,750 тон., який придбаний у компанії "MFS Commodities GmbH" (Австрія) ні підставі контракту № 2237/1 від 13.03.2012 року та додатку до контракту № 8 від 28.08.2013 року за ціною 1245 євро за одну тонну на умовах CIF Odessa.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до Київської митниці Міндоходів митну декларацію (форма МД-2) № 125130007/2013/192895 від 08.10.2013 року, в якій задекларував товар: Поліпропилен в первинних формах, гранульований, без неорганічних компонентів (барвників, наповнювачів, домішок) ISPLEN PP 090 G2M в кількості 4950 поліетиленових мішків по 25 кг у кожному, заявив вартість товару на загальну суму 154 068,75 євро, що за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення (курс євро: 10,8481) становить 1 671 353,21 грн., та визначив код товару згідно з УКТЗЕД .

З метою розмитнення товару позивач додав до митної декларації № 125130007/2013/192895 від 08.10.2013 року пакет документів, необхідний для розмитнення товару, наведений у графі 44 митної декларації, а саме: облікову картку особи, яка здійснює операції з товарами № 125/2012/0000955 від 19.11.2012 року; митну декларацію № 125130007/2013/192895 від 08.10.2013 року з декларацією митної вартості; інвойс № МС_AR1312279 від 19.09.2013 року; інвойс від компанії "Repsol Quimicf S.A." № 24252774 від 06.09.2013 року; контракт № 2237/1 від 13.03.2012 року; додаткову угоду № 1 від 05.12.2012 року до контракту № 2237/1 від 13.03.2012 року; додаток № 8 від 28.08.2013 року до контракту № 2237/1 від 13.03.2012 року; страховий сертифікат № від 19.09.2013 року; платіжне доручення в іноземній валюті № 384 від 25.09.2013 року на суму 123 254,99 євро; платіжне доручення в іноземній валюті № 376 від 02.09.2013 року на суму 175 155,76 євро; проформу інвойсу № 0603/2524/2 від 28.08.2013 року; лист № 3202 від 20.09.2013 року; прайс-лист від компанії "Repsol Quimicf S.A." від 26.08.2013 року; експортну декларацію від компанії "Repsol Quimicf S.A." № 13ES054 1; екологічну декларацію № 81847 від 30.09.2013 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09.10.2013 року; міжнародні товарно-транспортні накладні CMR № 281, № 282, № 283, № 284, № 285 від 04.10.2013 року; морський коносамент № MSCUC9955570 від 15.09.2013 року; пакувальний лист № 002524 від 19.09.2013 року; сертифікати аналізу від 18.09.2013 року партій RH2120301 та RG1726290; сертифікат походження № 6805748 від 10.09.2013 року; відомість про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів, у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту № 806 від 08.10.2013 року.

Згідно з даними позивача, митна вартість задекларованого товару Поліпропилену (упаковано по 25 кг) становила 1245 євро за одну тону.

08 жовтня 2013 року інспектор митної служби, який здійснював митні процедури, з метою перевірки відомостей про заявлену митну вартість задекларованого товару витребував від декларанта додаткові документи, а саме: експертне заключення Держзовнішінформ, прайс-лист на весь асортимент продукції від виробника, біржові квотування на дату подання проформи-інвойсу, договори з третіми особами, про що на зворотному боці митної декларації від 08.10.2013 року інспектором вчинено відповідні записи.

Проте, позивач не надав митному органу всі витребувані документи, оскільки декларант не погодився із вимогою митного органу про витребування додаткових документів, про що останнім зазначено на зворотній сторінці декларації митної вартості про те, що необхідні для визначення митної вартості товарів документи надано та вказано у графі ВМД, а надання додаткових документів суперечить чинному законодавству.

09 жовтня 2013 року за результатами проведених консультацій Київською митницею Міндоходів прийнято рішення № 125130007/2013/510388/1 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару митний орган визначив за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів в розмірі 185 625,00 євро.

Зокрема, як встановлено судами попередніх інстанцій, митний орган вирішив, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується, оскільки декларантом не подано усі необхідні додаткові документи для підтвердження митної вартості (прайс-лист виробника), а також у поданих додаткових документах містяться розбіжності та у зв'язку з невиконанням вимог статті 58 Митного кодексу України. Метод № 2 не застосовується у зв'язку з невиконанням вимог статті 59 Митного кодексу України. Метод № 3 - МД № 805130000/2013/8030 від 04.07.2013 року, а також раніше визначена митна вартість МД № 125130007/2013/191593 від 13.08.2013 року. До фактурної вартості товару 1,45 Євро/кг додана вартість транспортування, яка надана морськими агентами.

09 жовтня 2013 року митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130007/2013/00409, згідно з якою позивачу відмовлено в митному оформленні товару за митною декларацією № 125130007/2013/192895 від 08.10.2013 року.

У подальшому позивач оформив нову вантажну митну декларацію № 125130007/2013/192924 від 09.10.2013 року у режимі "під гарантійне зобов'язання", в якій задекларував товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, сплатив всі митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, перерахував на спеціальний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (дані обставини підтверджується відповідними відмітками на ВМД).

Як вбачається з відміток на митній декларації № 125130007/2013/192924 від 09.10.2013 року, товар пропущено на митну територію України та випущено у вільний обіг.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем для митного оформлення товару та підтвердження його митної вартості надано контролюючому органу передбачений законодавством перелік документів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів та інше.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраною декларантом або уповноваженою ним особо. Методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим, саме припущення митного органу щодо подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є беззаперечною підставою для незастосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вимагає від суду в кожному випадку здійснювати аналіз поданих декларантом документів.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою, п'ятою, шостою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно частинами другою, третьою статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, митний орган не довів суду, що позивач в митній декларації зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що справжньою причиною для витребування митним органом додаткових документів від декларанта стало те, що спрацювала цінова інформація Держмитслужби України, згідно з даними якої товар подібний тому, що задекларовано позивачем, іншим декларантом розмитнювався за більшою вартістю, ніж задекларована позивачем (МД №805130000/2013/8030 від 04.07.2013 року).

Дійсно, відповідно до статті 361 Митного кодексу України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об'єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Разом з тим, відомості, які містяться в ціновій інформації Держмитслужби України, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Та обставина, що в ціновій інформації Держмитслужби України є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)