Справа № 812/3050/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/32214/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМороз Л. Л.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Ровеньківське автотранспортне підприємство № 10956" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

встановив:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Публічного акціонерного товариства "Ровеньківське автотранспортне підприємство № 10956" з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просив скасувати їх та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2013 році склала 143 особи, у зв'язку з чим норматив місць для інвалідів складає 6 осіб, проте у 2013 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у відповідача склала 5 осіб.

Позивачем за невиконання відповідачем нормативу по створенню 1 робочого місця для працевлаштування інвалідів нараховані адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів в 2013 році в сумі 33 618 грн 88 коп. та нарахована пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 141 грн 26 коп.

У зв'язку з несплатою відповідачем вказаних санкцій, позивач заявив позов про їх стягнення.

Залишаючи без задоволення вимоги позивача, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем щомісячно подавались звіти про наявність вакансій для інвалідів, створено необхідну кількість робочих місць для інвалідів і безпосередньо працевлаштовані 5 інвалідів, у працевлаштуванні інвалідам не відмовлялось.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів.

Згідно із статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статтею 20 Закону встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлена нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком в якому відбулося це порушення, сплачувати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається згідно ст. 20 Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та Постанови передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних Облікової ставки Національного Банку України за кожний календарний день прострочення.

Згідно із ч. 4 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Між тим, як встановлено судами попередніх інстанцій і підтверджено матеріалами справи, на виконання зазначених вище вимог законодавства відповідачем щомісячно подавались звіти форми № 3-ПН, затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики від 19 грудня 2005 року № 420, про наявність вакансій для інвалідів і безпосередньо працевлаштовані 5 інвалідів, у працевлаштуванні інвалідам не відмовлялось.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком чи збором, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку із скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх належних заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: