Справа № 490/2648/15-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/2648/15-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах ОСОБА_1 до Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради, третя особа Орган опіки і піклування (виконавчий комітет Миколаївської міської ради) про стягнення недоплаченої одноразової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року прокурор Центрального району м. Миколаєва звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва в інтересах особи, з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати випускнику ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 5808 грн., зобов'язати Миколаївську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат №3 Миколаївської обласної ради нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 5808 грн.

Позов обґрунтовував тим, що на підставі ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» випускник Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 ОСОБА_1 має право на одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, однак в серпні 2014 року на підставі наказу відповідача ОСОБА_1 виплачено зазначену допомогу в розмірі 1500 грн., що на 5808 грн. менше від розміру, встановленого Законом.

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.05.2015р. позов прокурора Центрального району м. Миколаєва задоволено. Суд визнав неправомірною бездіяльність Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити вказану допомогу з урахуванням проведених виплат в сумі 5808 грн.

Приймаючи вказане рішення суд дійшов висновку, що адміністрація школи-інтернату №3, при складанні кошторису для виплати грошової допомоги випускникові школи-інтернату ОСОБА_1, неправомірно керувалася п.п.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №226 від 05.04.1994р., оскільки норми вказаної Постанови прийнятті до набрання чинності Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та не приведені у його відповідність і, з урахуванням пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, при вирішенні спірного питання застосуванню підлягають саме норми Закону.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №3 Миколаївської обласної ради подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов прокурора Центрального району м. Миколаєва залишити без задоволення. В своїй скарзі апелянт зазначає, що при прийнятті рішення судом не враховано положення ст.4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», якою чітко визначено, що Кабінет Міністрів України може встановлювати інші додаткові мінімальні соціальні стандарти, нормативи споживання та нормативи забезпечення для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням голови Баштанської РДА Миколаївської області №322-р від 27.09.2013р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини-сироти у зв'язку із смертю його батьків.

Розпорядженням голови Баштанської РДА Миколаївської області №343-р від 10.10.2013р. неповнолітнього ОСОБА_1 направлено до інтернатного закладу на повне державне забезпечення.

У період з 01.09.2013р. по 01.09.2014р. ОСОБА_1 навчався у Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті №3 Миколаївської обласної ради та перебував на повному державному забезпеченні.

Наказом Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради №13-р від 01.09.2014р. ОСОБА_1 відраховано зі складу учнів школи.

ОСОБА_1, на підставі наказу директора школи-інтернату «Про виплату коштів на особисті витрати вихованцям, що знаходяться на повному державному забезпеченні» №136-р від 05.08.2014р., було виплачено кошти в сумі 1500 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №226 від 05.04.1994р.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, виплативши ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі встановленому п.п.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994р. «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», діяв всупереч вимогам ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», якою передбачено розмір одноразової грошової допомоги - не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Центрального районного суду м.Миколаєва. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Відповідно до ст.4 вказаного Закону заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Стаття 8 Закону передбачає, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч.2 ст.9 цього Закону).

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Зміст вищенаведеної норми свідчить про те, що Кабінету Міністрів України доручено визначити порядок забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом і взуттям, в тому числі встановити нормативи такого забезпечення. Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначений Законом, виплата цих сум в більшому розмірі здійснюється за рахунок навчального закладу або відповідної установи.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Пунктом 2 прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набуття чинності цим Законом, діють в частині, що не суперечить цьому Закону. Вказаний Закон набрав чинності 02.02.2005р.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №3 Миколаївської обласної ради повинна була керуватись вимогами ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а не п.п.1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994р. «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», оскільки положення цієї Постанови суперечать вимогам вказаного Закону.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1218 грн.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 вказаного вище Закону встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст.ст. 25, 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору у даній справі.

Крім того, як встановлено ст.3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», одним із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Миколаївською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернатом №3 Миколаївської обласної ради не донараховано вихідну допомогу дитині, позбавленій батьківського піклування, ОСОБА_1 як випускнику вказаного навчального закладу, в сумі 5808 грн., чим порушено його права.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що одноразова грошова допомога виплачується при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу суперечать вимогам ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування».

При розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка. Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 Миколаївської обласної ради залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 травня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 17.07.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.