Справа № 826/9100/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2015 року № 826/9100/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2
до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Державної казначейської служби України

провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Державної казначейської служби України про стягнення суми втраченого грошового забезпечення за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року в розмірі 26 677,84 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 16 000 грн.

Позов вмотивовано тим, що у період з жовтня 2009 року по травень 2010 року позивач перебував у розпорядженні МВС України, в подальшому, наказ про зарахування у розпорядження було скасовано в судовому порядку, проте за вказаний період позивач отримував грошове забезпечення у розмірі меншому ніж за посадою, яку обіймав до звільнення та виведення у розпорядження.

Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях які долучено до матеріалів справи.

Відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці - також заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Відповідач клопотав про вирішення справи без його участі.

Державна казначейська служба України письмових заперечень по суті позову не надала, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом МВС України від 02.10.2009 №2410 о/с позивача звільнено з посади начальника 30-го відділу внутрішньої безпеки (на Одеській залізниці) СВБ ГУБОЗ МВС України та зараховано в розпорядження МВС України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2010 у справі №2а-12071/09/1570 задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано наказ від 02.10.2009 №2410 о/с, позивача поновлено на посаді.

В подальшому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2010 у названій справі скасовано вказану вище постанову Одеського окружного адміністративного суду та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2013 скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2010, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2010 у справі №2а-12071/09/1570 залишено в силі.

Наказом від 04.04.2014 №504 о/с скасовано наказ від 02.10.2009 №2410 о/с в частині звільнення позивача з посади.

Відповідно до довідки про доходи від 20.01.2014 позивач в вересні 2009 року отримав грошове забезпечення в розмірі 6172,11 грн.

В подальшому, за період жовтень - грудень 2009 року, січень 2010 року позивач отримав грошове забезпечення в розмірі 4747,78 грн. (за місяць); в лютому - березні 2010 року - в розмірі 0,00 грн.; в травні 2010 року 3707,92 грн. З червня 2010 року позивач отримує грошове забезпечення за посадою в повному розмірі.

З огляду на викладене позивач вказує, що він не отримав грошове забезпечення за період жовтня 2009 року по травень 2010 року на загальну суму 26 677,84 грн.

Порядок проходження особами рядового і начальницького складу служби в органах внутрішніх справ як то визначено у статті 18 Закону України "Про міліцію" регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, а саме Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова) визначені структура та умови виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Наказом від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі - Наказ), яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що наказом МВС України від 19.09.2008 № 1491о/с було призначено на посаду начальнику 30-го відділу внутрішньої безпеки (на Одеській залізниці) Служби внутрішньої безпеки ГУБОЗ МВС України, на якій він працював до відрядження для подальшого проходження служби в УМВС України в Житомирській області.

Розпорядженням МВС України від 17.01.2007 № 41 (копія додається) і було запроваджено виплату грошового забезпечення підрозділам внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, які обслуговують територіальні підрозділи органів внутрішніх справ, за місцем проходження служби.

Враховуючи, що позивач з 19.09.2008 перебував на посаді начальнику 30-го відділу внутрішньої безпеки (на Одеській залізниці) Служби внутрішньої безпеки ГУБОЗ МВС України та отримував грошове забезпечення в УМВС України на Одеській залізниці, отже не отримане грошове забезпечення підлягає стягненню саме з УМВС України на Одеській залізниці.

Відповідно до п. 24. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Як зазначено вище, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2010 у справі №2а-12071/09/1570 задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано наказ від 02.10.2009 №2410 о/с, позивача поновлено на посаді. Проте судом не вирішено питання щодо стягнення грошового забезпечення на користь позивача

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже протиправність звільнення позивача з посади та виведення у розпорядження МВС України наказом від 02.10.2009 №2410 о/с не потребує повторного доказування.

Відповідно до довідки про доходи від 20.01.2014 середній розмір грошового забезпечення позивача за період до липень-вересень 2009 року становить 6805,14 грн.

Отже різниця в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків у розпорядженні за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року становить 31 741,08 грн. (6805,14-4747,78х4=8229,44грн, 6805,14Х3=20414,42 грн, 6805,14-3707,92 грн = 3097,22грн,) 8229,44грн+20414,42 грн. + 3097,22грн = 31 741,08 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, хоча й позивачем заявлено вимогу про стягнення неотриманого грошового забезпечення за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року в сумі 26 677,84 грн., проте судом встановлено, що сума неотриманого грошового забезпечення позивача за вказаний період становить 31 741,08 грн. З метою захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вбачає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути на користь позивача неотримане грошового забезпечення за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року в сумі 31 741,08 грн. та, як наслідок задоволення позову у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в стягнення 16000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність в діях відповідача так званого складу цивільного правопорушення, який включає в себе наступні обов'язкові елементи: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди позивач вказує на загострення хвороб, моральні страждання у зв'язку з неможливістю утримувати свою родину, які він зазнав внаслідок неправомірних, на його думку, дій.

Відповідно до ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодних доказів наявності моральної шкоди, отже позовні вимоги у вказаній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути на користь ОСОБА_2 з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці грошове забезпечення за період з жовтня 2009 року по травень 2010 року в сумі 31 741 (тридцять одна тисяча сімсот сорок одна) грн.. 08 коп.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур