Справа № 603/39/14а,6а/603/4/14
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 р. Справа № СК-5104/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.04.2014 року у справі за поданням начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до управління фонду України в Монастириському районі Тернопільської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області та старший державний виконавець даного відділу звернулись в суд із поданням про зміну способу і порядку виконання виконавчого листа № 2-а-1872/2010, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області, резолютивною частиною якого встановлено: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області починаючи з 08.06.2010 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1, підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням виплачених сум, шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. В обґрунтування заявленого подання зазначають, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-1872/2010, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 25.07.2013 року. 01 листопада 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виникли трудності з виконанням судових рішень, ухвалених у справах, пов'язаних із соціальними виплатами.

Ухвалою Монастириського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2014 року у задоволенні подання начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про зміну способу і порядку виконання рішення - відмовлено.

Дану ухвалу суду першої інстанції оскаржив відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільської області. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою змінити спосіб і порядок виконання рішення суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.12.2010 року позов задоволено, зобов'язано управління пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області починаючи з 08.06.2010 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1, підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням виплачених сум. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2013 року постанова залишена без змін.

Як встановлено судом першої інстанції з метою примусового виконання постанови на підставі заяви стягувача Монастириським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист. 01.11.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На підставі п.9 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» старшим держаним виконавцем 19.11.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №2-а-1872/2010, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 25.07.2013 року) стягувачеві, оскільки згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі №4447/04 від 08.11.2013 року здійснено перерахунок пенсії, виплата нарахування буде здійснена після надходження відповідних коштів на рахунок боржника.

Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області звернувся в суд із поданням про зміну способу і порядку виконання виконавчого листа № 2-а-1872/2010, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області, резолютивною частиною якого встановлено: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області починаючи з 08.06.2010 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1, підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням виплачених сум, шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами п.2 ч.4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналізуючи наведені приписи та обставини справи необхідно вказати, що начальник відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови.

Частиною 1 ст. 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Відтак, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Таким чином, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Посилання апелянта на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 11.11.2014р. у справі №21-394а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Монастириського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2014 року у справі №603/39/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Н. Бруновська

С. Кузьмич