Справа № 810/1375/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/41792/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМороз Л. Л.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лентер" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лентер" звернулось з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів № 100250003/2013/000009/2 від 10 грудня 2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, митниця звернулася з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що в грудні 2013 року позивач пред'явив до митного оформлення на Київську міжрегіональну митницю Міндоходів товар, придбаний у компанії GIMI S.P.A., Італія, згідно додаткової угоди № 20 від 07 листопада 2013 року до контракту № 18-А від 05 червня 2012 року, інвойсу № 3458 від 02 грудня 2013 року, міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) № 2474.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відповідну вантажну митну декларацію, в якій митну вартість визначив відповідно до ціни договорів, та наступні документи: контракт № 18-А від 05 червня 2012 року; додаткову угоду № 20 від 07 листопада 2013 року; інвойс № 3458 від 02 грудня 2013 року; переклад інвойсу № 3458 від 02 грудня 2013 року; пакувальний лист № 0111958/005 від 02 грудня 2013 року; переклад пакувального листа № 0111958/005 від 02 грудня 2013 року; Origin declaration до інвойсу № 3458 від 02 грудня 2013 року; довідку про транспортні витрати вих. № 35/16-13 від 03 грудня 2013 року; міжнародну товарно-транспортну накладну (СMR) № 2474.

Також на вимогу Київської міжрегіональної митниці позивачем надано: видаткову накладну № 9267 від 03 жовтня 2012 року; податкову накладну № 711 від 27 вересня 2013 року; лист-повідомлення про відмову надання калькуляції ціни товару від постачальника; переклад листа-повідомлення про відмову надання калькуляції ціни товару від постачальника; експортну декларацію № 13ITQUD1T00244557E1 від 03 грудня 2013 року.

За результатами здійснення аналізу супровідних документів, поданих разом з МД, митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 100250003/2013/000009/2 від 10 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з рішенням митниці, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач подав достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару та мав право на розмитнення товару відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про задоволення позову, виходячи з такого.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як встановили суди, оскаржуване рішення ґрунтується на тому, що в поданих документах місяться розбіжності щодо вартості доставки. Також, митниця вказала на відсутність відомостей щодо вартості страхування товару.

Між тим, положення контракту передбачають умови поставки як відповідно до умов EXW, так і до умов цього контракту, а саме: його п.п. 1.1. і 2.3.

Таким чином, положення п.п. 1.1. і 2.3 контракту не місять розбіжностей до інформації, що вказана у довідці про вартість транспортних витрат № 35/16-13 від 03 грудня 2013 року, оскільки умови у наданих декларантом документах передбачають, що у вартість товару включається як вартість завантаження, так і вартість відвантаження товару продавцем.

Щодо страхування товару, то декларант вказав про її відсутність, оскільки у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування в розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та правил Инкотермс 2010, а отже і включення в його вартість сум страхування, що виключає можливість митниці для твердження про обґрунтованість сумнівів з цих підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів, що у митного органу не було підстав витребовувати у декларанта додаткові документи, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, не обґрунтовані у розумінні ст. 53 Митного кодексу України, а отже, митниця не спростувала числові значення складових митної вартості товарів такими сумнівами.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Будь-які заперечення працівників Митниці без зазначення їх у п. 33 рішень про коригування митної вартості не заслуговують на увагу та не можуть бути належними доказами у цій справі.

Таким чином, визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за третім методом (вартість аналогічних товарів) здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішення та картки відмови, оскільки митницею витребувано додаткові документи за відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових під час подання МД.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: