Справа № К/9991/76421/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Київ К/9991/76421/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2010 року в справі за його позовом до управління праці і соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області про зобов'язання видати посвідчення та талони встановленого зразку на право пільгового проїзду,

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому зазначав, що відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, установлені для інвалідів війни. Проте відповідач відмовив у видачі талонів на пільговий проїзд по країнам СНД, чим порушив його права, передбачені статтею 2 Угоди про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них.

Просив визнати неправомірною відмову відповідача та зобов'язати видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, що діяли на 01 січня 1992 року.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 лютого 2010 року позов задоволено: визнано протиправною відмову щодо видачі посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, яка діяла станом на 01 січня 1992 року; зобов'язано видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, яка діяла станом на 01 січня 1992 року.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, позивач ставить питання про скасування судового рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до посвідчення, виданого у липні 2006 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

07 серпня 2009 року позивач звернувся з заявою про видачу свідоцтва встановленого зразку та лист талонів до нього для пільгового проїзду по території країн, що підписали Угоду про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них. 17 серпня 2009 року позивача повідомлено, що оскільки інвалідність було встановлено 01 січня 1998 року, йому видано посвідчення на пільги встановлені законодавством України, яке не передбачає право на пільговий проїзд по території країн СНД.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до пункту 2 Додатку № 1 до Угоди про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року до категорії громадян, прирівняних по пільгам на проїзд до інвалідів Великої Вітчизняної війни відносяться інваліди з числа військовослужбовців, які стали інвалідами при виконанні інших обов'язків військової служби, відповідач зобов'язаний видати посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд за формою, яка діяла на 01 січня 1992 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що позивач отримав відповідне посвідчення та бланк-вкладинку до посвідчення інваліда війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Надання пільгового проїзду по території держав - учасниць СНД інвалідам внаслідок захворювання, одержаного під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не передбачено.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Сторонами не оспорюється право позивача встановлене пунктом 21 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом.

12 березня 1993 року Україною було підписано Угоду про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, дія якої поширюється на інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них, для яких встановлені пільги на проїзд на відповідних видах транспорту, згідно з додатками 1, 2, 3.

Відповідно до статті 7 Угоди підставою для придбання пільгового проїзного квитка є посвідчення та аркуш талонів на пільговий проїзд, видані відповідними органами колишнього Союзу РСР або Сторонами за формою, що діяла на 01 січня 1992 року, за місцем постійного проживання особи, яка має право на пільговий проїзд.

Позивач набув відповідний статус після 1992 року і йому видано посвідчення, форма і порядок виготовлення якого визначені законодавством України.

Апеляційний суд прийшов до підставного висновку, що оскільки виготовлення бланків посвідчень інваліда війни і листів талонів здійснюється Міністерством фінансів за замовленням Міністерства праці та соціальної політики України, а не відповідачем, а також відсутня можливість видачі посвідчень за формою, що діяла на 01 січня 1992 року, то підстав для задоволення позовних вимог, щодо видачі позивачеві посвідчення не передбаченого законодавством України не ґрунтується на законодавстві.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/