Справа № 826/6145/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2015 року № 826/6145/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України

провизнання неправомірною та скасування постанови від 20.03.2015 ВП №42594431
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України (далі - третя особа), в якому просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєва О.В про прийняття (винесення) постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 42594431 від 20.03.2015 року;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєва О.В від 20.03.2015 року як незаконну;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України відновити виконавче провадження № 42594431 по виконанню остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі № 59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13.02.2014 року, за заявою ОСОБА_1 у справі № 78262/12, у списку додатку до рішення Європейського суду під номером 207, а саме тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду по справі № 2-А-768/2011 від 25.02.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач виніс оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вищевказана постанова не є обґрунтованою та на думку позивача підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що рішення Європейського суду з прав людини, на виконання якого відкрито виконавче провадження № 42594431, не виконано у повному обсязі.

Також позивач, зазначає, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В не здійснено жодних дій щодо встановлення суми заборгованості, яка повинна була бути перерахована позивачу у якості погашення заборгованості та перерахування пені на рахунок ОСОБА_1, а також за твердженнями позивача, на її особовий рахунок надійшли кошти, але не в повному розмірі, що підтверджується виписками з банку №150331/118 від 31.03.2015 року та № 150331/534 від 31.03.2015 року. У зв'язку з викладеним позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.06.2015 року відповідача замінено на Міністерство юстиції України (далі - відповідач). Також у судовому засіданні 03.06.2015 року судом прийнято уточнення позовних вимог позивача в частині виключення Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України як третьої особи у зв'язку із заміною відповідача на належного.

Відповідач - Міністерство юстиції України, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, та зазначив, що в ході виконання судового рішення на користь позивача платіжним дорученням № 4933 від 28.10.2014 року Державною виконавчою службою України перераховані кошти у розмірі 34786, 92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням № 383 від 05.02.2015 року Міністерством юстиції України сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 8540,90 грн., платіжним дорученням № 727 від 16.03.2015 року Міністерства юстиції України сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 643, 65 грн., тобто відповідач посилається на те, що вищевказані платіжні доручення згідно п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки кошти перераховані в повному обсязі.А тому вважає, що при вчиненні оскаржуваних дій діяв в межах повноваждень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

В судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ічнянського районного суду від 25.02.2011 року по справі № 2-а-768/2011 р. визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації неправомірними та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29.10.2010 року і проводити перерахунок виплат в зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати. Вищевказана постанова залишена Київським апеляційним адміністративним судом без змін від 28 квітня 2012 року.

19.06.2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист.

09.07.2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № 33346331 за заявою ОСОБА_1 про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29.10.2010 року і проводити перерахунок виплат в зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати.

На виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження Управлінням праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації надіслано лист № 1958 від 31.08.2012 року начальнику обласного центру по нарахуванню та здійсненню виплат з розпорядженням виконання рішення суду та з детальним розрахунком сум, які підлягають виплаті.

03.07.2013 року Ічнянський районний суд Чернігівської області задовольнив заяву відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції в Чернігівській області та ухвалив змінити спосіб та порядок виконання рішення за виконавчим листом № 2-а-768/11 виданим Ічнянським районним судом Чернігівської області від 19.06.2012 року, а саме стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_1 щомісячну допомогу на ОСОБА_3 за період з 29.04.2011 року по 30.09.2012 року в сумі 8 540 грн. 90 коп.

Також від 03.07.2013 року Ічнянський районний суд Чернігівської області задовольнив заяву державного виконавця Ленько А.М. про роз'яснення судового рішення та ухвалив в остаточній редакції резолютивну частину постанови викласти наступним чином:

"зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29.10.2010 року і проводити перерахунок та виплату щомісячної допомоги в подальшому в зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати до досягнення ОСОБА_3 вісімнадцяти років".

12.08.2013 року на письмову вимогу ОСОБА_1 виконавчий лист від 19.06.2012 року повернуто позивачу (стягувачу по виконавчому провадженні).

19.03.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В. відкрито виконавче провадження № 42594431 по виконанню остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі № 59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13.02.2014 року, за заявою ОСОБА_1 у справі № 78262/12, у списку додатку до рішення Європейського суду під номером 207, а саме тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду по справі № 2-А-768/2011 від 25.02.2011 року, про наступне:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Листом від 20.03.2014 року Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації повідомило про часткове виконання рішення суду, а саме про нарахування щомісячної допомоги за період з 29.04.2011 року по 30.09.2012 року в сумі 8540, 90 грн. та неможливість виконання рішення в повному обсязі через відсутність коштів. Також повідомлено, що нарахування здійснено з 29.04.2011 року, а не з 29.10.2010 року, як це визначено виконавчим документом, оскільки з 29.10.2010 року по 28.04.2011 року нарахування здійснювалися за іншим виконавчими листами № № 2-а-462/10 від 29.07.2011 та 2-а-3160/10 від 11.04.2012 року.

28.10.2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України направлено вимогу державного виконавця № 1352/16-В на адресу Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації з вимогою про недопущення порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_1 та з вимогою про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації повідомити про повне чи часткове виконання рішення суду та надання підтверджуючих документів із зазначенням суми перерахунків.

Листом від 07.11.2014 року № 1124 Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації повідомило про те, що ОСОБА_1 знята з обліку у зв'язку із зміною місця проживання, а саме переїздом на постійне місце проживання в м. Чернігів.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.11.2014 року за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні ухвалив допустити заміну сторони виконавчого провадження, а саме з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації змінити на Управління праці та соціального захисту Деснянської районної у м. Чернігові ради.

Вимогою державного виконавця № 1352/16 від 05.01.2015 року Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України та Секретаріат Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини направлено вимогу про зобов'язання Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України провести дії спрямовані на виконання рішення № 59834/09 виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини у справі «Щукін та інші проти України». Також повідомлено про необхідність повідомлення про виконання вимоги.

Вимогою державного виконавця № 15-766/16 від 04.03.2015 року Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України та Секретаріат Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини направлено вимогу про необхідність сплати заборгованості (пені) за несвоєчасне виконання рішення суду згідно документів направлених 21.03.2014 року на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України. Також повідомлено про необхідність повідомлення про виконання вимоги.

В якості розрахунку пені у вищенаведеній вимозі державного виконавця вказано, що рішення № 59834/09 від 13.02.2014 року (кінцева дата виконання рішення - 13.05.2014 року) в частині виплати справедливої сатисфакції виконано 25.09.2014 року в розмірі 34 786, 92 грн.,кількість днів затримки 135 (сума пені - 34786, 92 :365 х 3,30 % х 135 = 425, 25 грн.) та в частині заборгованості за рішенням національного суду в сумі 8540, 90 грн. (рішення виконано - 17.02.2015 року), кількість днів затримки - 280 (сума пені - 8540,90 : 365 х 3,30% х 280 = 218,40 грн.), тобто загальна сума пені, що підлягає виплаті 643, 65 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. від 20.03.2015 року закінчено виконавче провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду, а саме у зв'язку перерахуванням у повному обсязі грошових коштів та нарахованої пені, згідно з платіжним дорученням № 4933 від 28.10.2014 року Державною виконавчою службою України перераховані кошти у розмірі 34786, 92 грн.(еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням № 383 від 05.02.2015 року Міністерством юстиції України сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 8540,90 грн., платіжним дорученням № 727 від 16.03.2015 року Міністерства юстиції України сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 643, 65 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження " від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

При цьому, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №606).

У силу ч. 1 ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року №3477-IV (надалі - Закон №3477-IV), протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення (ч.ч. 1 та 2 ст. 8 Закону №3477-IV).

Так, у силу п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону №606, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як було зазначено вище, виконавче провадження №42594431 відкрито з примусового виконання рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, про наступне:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти,

Так, у відповідності до додатку 1 до рішення №59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини, під номером 207 визначено заяву ОСОБА_1 щодо виконання рішення Ічнянського районного суду від 25.02.2011 року.

Посилання позивача на те, що державний виконавець не мав підстав для винесення оскаржуваної постанови, оскільки в роз'ясненні рішення суду від 03.04.2014 року Ічнянським районним судом вказано, що постанова від 25.02.2011 повинна виконуватися до досягнення ОСОБА_3 18 років не може прийматися судом як належний доказ, оскільки позивачем оскаржуться постанова про закінчення виконавчого провадження (виконавче провадження № 42594431) по виконанню рішення Європейського суду з прав людини, а саме:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Виконання рішення суду про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29.10.2010 року і проводити перерахунок виплат в зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати до досягнення ОСОБА_3 визначено в рамках іншого виконавчого провадження, а не в рамках оскаржуваного позивачем № 42594431.

Відповідачем виконано вищевказане рішення в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями про сплату заборгованості та нарахованої пені, наявними в матеріалах справи в копіях.

Пунктом дев'ятим частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій виписок з банківського рахунку №150331/118 від 31.03.2015 року та № 150331/534 від 31.03.2015 року ОСОБА_1 надійшли на рахунок від 30.10.2014 року - 34 613, 27 грн., та від 17.02.2015 року - 8 498, 75 грн., на виконання рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014 року.

Представником відповідача разом із запереченнями додано копії платіжних доручень № 4933 від 28.10.2014 року перераховані кошти у розмірі 34786, 92 грн.(еквівалент 2000 євро), № 383 від 05.02.2015 року сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 8540,90 грн., № 727 від 16.03.2015 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 643, 65 грн.

Виписка з банку про те, які суми підлягають до виплати позивачу не може свідчити про неналежне перерахування коштів відповідачем, оскільки на наданих відповідачем копіях платіжних доручень міститься відмітка Державної казначейської служби України «ОПЛАЧЕНО», без будь-яких комісій, відрахувань та утримань, тобто перераховано в повному обсязі.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини у справі № 59834/09 від 13.02.2014 року виконане в повному обсязі, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.03.2015 ВП№ 42594431 прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Позовна вимога про визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєва О.В про прийняття (винесення) постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 42594431 від 20.03.2015 року, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оскільки відповідачем в повному обсязі погашено заборгованість та перераховано пеню в повному обсязі, то державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови діяв з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови.

Позовна вимога про зобов'язання Державну виконавчу службу України відновити виконавче провадження № 42594431 по виконанню остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі № 59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13.02.2014 року, за заявою ОСОБА_1 у справі № 78262/12, у списку додатку до рішення Європейського суду під номером 207, а саме тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду по справі № 2-А-768/2011 від 25.02.2011 року, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб держаної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує іх усунути допущенні порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, кі згідно Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після визнання незаконною чи скасування постанови державного виконавця про закінчення або повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вищевикладене та ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» в частині зобов'язання відновити виконавче провадження, слід відмовити, оскільки сам факт скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, передбачає вчинення дій відповідача направлених на відновлення неправомірно закінченого виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А Качур