Справа № 2а-1870/3889/11
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2011-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2011 р. Справа № 2a-1870/3889/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Дишковець Ю.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №2a-1870/3889/11

за позовом ОСОБА_1

до Державного інспектора праці ОСОБА_4,

Начальника Територіальної державної інспекції праці у Сумській області ОСОБА_5,

третя особа - Комунальне підприємство "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради,

про визнання дій незаконними ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного інспектора праці ОСОБА_4,Начальника Територіальної державної інспекції праці у Сумській області ОСОБА_5, третя особа - Комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації", в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Сумській області ОСОБА_4, щодо фальсифікації обставин, викладених в акті перевірки №18-01-056/0364 та приписі №18-01-056/0364-0292, складених 11.05.2011 р.;

- визнати неправомірними дії начальника Територіальної інспекції праці в Сумській області ОСОБА_5 в частині направлення листа Сумському міському голові;

- визнати припис №18-01-056/0364-0292 від 11.05.2011 р. незаконним в частині:

·не внесення змін до колективного договору, щодо строків виплати заробітної плати (ст. 13 КЗпП України);

·встановлення керівником підприємства особисто собі у штатному розписі збільшений порівняно з контрактом розмір посадового окладу та надбавки (п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 р. №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств»);

·існуючої заборгованості із виплати заробітної плати перед працівниками підприємства (ч.1 ст. 115 КЗпП України);

·незабезпечення авансом працівників, які направляються у відрядження (п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон», ст. 121 КЗпП України).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29 квітня по 11 травня 2011 р. Територіальною державною інспекцією праці у Сумській області в особі державного інспектора праці ОСОБА_4 було проведено перевірку Комунального підприємства «Сумижилкомсервіс» Сумської міської ради щодо дотримання на підприємстві законодавства про працю. Акт перевірки, який було складено ОСОБА_4, направлено на підприємство рекомендованим листом від 16.05.2011 р. і отримано позивачем 18.05.2011 р.

У своєму приписі № 18-01-056/0364-0292 від 11.05.2011 р. державний інспектор праці зазначив 4 пункти порушення трудового законодавства, які він виявив під час перевірки, а саме:

-в порушення ст. 13 КЗпП України - не внесені зміни до колективного договору щодо строків виплати заробітної плати;

- в порушення п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств» - у штатному розписі керівником підприємства встановлено особисто собі збільшений порівняно з контрактом розмір посадового окладу та надбавки»;

-в порушення ч. 1 ст. 115 КЗпП України - існує заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками підприємства;

- в порушення п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон», ст. 121 КЗпП України - незабезпечення авансом працівників, які направляються у відрядження.

При цьому, вже 01.05.2011 р. до обідньої перерви ОСОБА_5- начальник Територіальної державної інспекції праці у Сумській області приніс листа на ім'я міського голови м. Суми Г.М. Мінаєва з пропозицією звільнити позивача з роботи за зазначені порушення трудового законодавства.

Даний лист, в якому викладені так звані «порушення трудового законодавства» в цей же день було «розглянуто» постійною комісією ЖКГ міської ради з підтриманням пропозиції ОСОБА_5 щодо звільнення позивача з посади директора КП «Сумижилкомсервіс» і 12.05.2011 р. розпорядженням № 103-К міського голови м. Суми Г. М. Мінаєва було звільнено з роботи за незабезпечення дотримання законодавства про працю.

Разом з тим, відповідно до Порядку проведення перевірки стану додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.03.2003 р. № 72 (п. 4.5.) інспектор праці за результатами перевірки виконання припису має право внести подання власнику підприємства про притягнення роботодавця до дисциплінарної відповідальності. В порушення даних вимог, ОСОБА_5 не перевіривши факту виконання припису, направив листа (замість подання) міському голові м. Суми ОСОБА_6 з пропозицією не притягнення до дисциплінарної відповідальності, що має право робити лише власник, а поставив питання про звільнення позивача з роботи, чого він не мав права робити, оскільки відповідно до п. 4.1 вищевказаного Порядку інспектор ще не надав акт на підпис керівнику підприємства для ознайомлення та його підпису.

Крім того, вже в резолютивній частині акту перевірки інспектором було запропоновано розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, з вини яких було допущені порушення законодавства про працю, що відноситься безпосередньо до прав позивача як керівника. Не дивлячись на це, та з метою фальсифікації обставин, інспектор у своєму приписі зазначає, що на підприємстві відбувається порушення «ч. 1 ст. 115 КЗпП України - існує заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками підприємства».

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У акті перевірки № 18-01-056/0364 від 11.05.2011 р. на стор. 4 інспектор зазначив «На момент перевірки (10.05.2011 р.) заборгованість з виплати заробітної плати відсутня». Не дивлячись на те, що це дійсно так, інспектор навмисно пише у приписі, що «існує заборгованість із виплати заробітної плати». Такі його дії є неправомірними.

Крім того, державний інспектор зазначає, що на підприємстві має місце порушення «п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон» ст. 121 КЗпП України - незабезпечення авансом працівників, які направляються у відрядження». У підтвердження цього інспектор наводить виявлені ним два факти таких порушень: перший - направлення головного бухгалтера ОСОБА_7 до Києва з 30.03.2011 р. по 01.04.2011 р. «проте не забезпечено її коштами, а саме: авансом на поточні витрати, чим порушено п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон». Разом з тим, інспектор не міг не знати, що 24.03.2011 р. ОСОБА_7 подала заяву, в якій просила не виплачувати їй аванс на відрядження, оскільки вона втратила свою банківську картку на отримання заробітної плати, а тому їй перераховувати кошти на відрядження нікуди. В цьому випадку вини підприємства немає. Не дивлячись на це, інспектор навмисно звинуватив підприємство в порушення Постанови Кабінету Міністрів України, приховавши фактичні обставини справи, що вказує на неправомірну поведінку державного службовця, який не об'єктивно виклав обставини як в листі перевірки, так і в приписі.

Про інший випадок відрядження інспектор зазначив, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та водій ОСОБА_11, яких направлено у відрядження 21.03.2011 р. до м. Охтирка, проте також - авансу та поточних витрат не видано. Інспектор не міг не знати, що дані працівники виїхали в м. Охтирку транспортом підприємства, про що свідчить подорожній лист № 80 від 21.03.2011 р., в 8:00 і повернулися з м. Охтирки в 13:00 в цей же день. Тому ні транспортних, ні добових, ні на житло в таких випадках не сплачується.

Не дивлячись на це, інспектор праці вважає це порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. № 663, яка втратила чинність з 01.04.2011 р. на підставі постанови КМ України від 2 лютого 2011 р. N98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів». Такі дії інспектора є неправомірними, оскільки останній приховав фактичні обставини справи, виклавши недостовірну інформацію як в акті перевірки, так і в приписі.

Що стосується порушення статті 13 КЗпП України - не внесені зміни до колективного договору щодо строків виплати заробітної плати, то в п. 3.1.22 колективного договору передбачено, що строки виплати заробітної плати на підприємстві встановлені два рази на місяць в робочі дні: 10 і 25 числа на карткові рахунки працівників у банку. Не дивлячись на це, інспектор зазначає порушення ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України, Закону України від 23.09.2010 р. № 2559-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо строків виплати заробітної плати».

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. Інспектор не міг не ознайомитись з наказом №133 в. о. директора підприємства ОСОБА_12 від 01.12.2010 р.) про те, що заробітна плата на підприємстві з урахуванням зміни законодавства виплачується два рази на місяць: 7 та 23 числа, що і передбачено Законом України від 23.09.2010 р. № 2559-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо строків виплати заробітної плати». Внесення ж змін до колективного договору керівник підприємства порахував недоцільним, оскільки дія колективного договору закінчується у 2011 р. і при прийнятті нового колективного договору ця позиція і буде розглянута сторонами відповідно до ст. 12 КЗпП України.

Таким чином, підприємство жодним чином не порушило діючого законодавства, інспектор не розібравшись у фактичних обставинах справи, неправомірно зазначає, що на підприємстві грубо порушується трудове законодавство. Такі дії інспектора є неправомірними і направленими в будь-який спосіб скомпрометувати керівника підприємства.

Що стосується порушення п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств - у штатному розписі керівником підприємства встановлено особисто собі збільшений порівняно з контрактом розмір посадового окладу та надбавки», то такий категоричний висновок інспектора праці не має під собою такої категоричності, оскільки відповідно до п. 4 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки градівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки прийняті сторонами зобов'язання щодо підвищення заробітної плати в галузі ЖКГ поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців і є обовязковими до виконання.

Оскільки директор КП «Сумижилкомсервіс» є найманим працівником за контрактом, положення вищезазначеної галузевої угоди, якою встановлений збільшений, порівняно із законодавством про оплату праці розмір заробітної плати, поширюється на нього також. Тому збільшення заробітку мало на меті виконання галузевої угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Стаття 55 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантує кожному громадянину право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вважає, що неправомірні дії інспектора праці ОСОБА_4, які виразилися у фальсифікації обставин і викладенні їх в акті перевірки та приписі, а також неправомірні дії ОСОБА_5, який неправомірно направив листа міському голові м. Суми не переконавшись у достовірності фактів, що потягло за собою порушення права позивача на працю, стали причиною незаконного звільнення його з посади директора КП «Сумижилкомсервіс».

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у запереченні.

Заслухавши доводи позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2011 р. державним інспектором Територіального управління праці в Сумській області ОСОБА_4 складено акт перевірки №18-01-056/0364 КП «Сумижилкомсервіс» (а.с.9-11) та видано директору КП «Сумижилкомсервіс» -ОСОБА_1 припис №18-01-056/0364-0292 від 11.05.2011 р. щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки (а.с. 12).

Перевіркою встановлені такі порушення вимог законодавства у сфері праці:

- ст. 13 КЗпП України - не внесено зміни до колективного договору щодо строків виплати заробітної плати;

- п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 р. №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств» - керівником підприємства особисто собі у штатному розписі встановлено збільшений порівняно з контрактом розмір посадового окладу та надбавки;

- ч.1 ст. 115 КЗпП України - існує заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками підприємства;

- п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон», ст. 121 КЗпП України - незабезпечення авансом працівників, які направляються у відрядження.

12.05.2011 року розпорядженням міського голови ОСОБА_6 позивача звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього контрактом (а.с. 17).

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що позивачем не надано доказів порушення його прав.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору є: визнання неправомірними дій державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у Сумській області ОСОБА_4 щодо фальсифікації обставин, викладених в акті перевірки №18-01-056/0364 та приписі №18-01-056/0364-0292, складених 11.05.2011 р.; визнання неправомірними дій начальника Територіальної інспекції праці в Сумській області ОСОБА_5 в частині направлення листа Сумському міському голові та визнання частково незаконним припису №18-01-056/0364-0292 від 11.05.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт владних повноважень.

Згідно п.8 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач по адміністративній справі це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду як фізична особа, а не як представник Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс", а оскаржувані дії відповідачів та припис було винесено саме відносно директора Комунального підприємства "Сумижилкомсервіс".

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, позивачем не зазначено та не доведено, яким чином оскаржувані рішення та дії відповідачів зачіпають чи порушують його особисті права та інтереси, як фізичної особи, а тому, суд, приходить до висновку, що зазначені дії та рішення не впливають та не порушують прав та інтересів позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного інспектора праці ОСОБА_4, Начальника Територіальної державної інспекції праці у Сумській області ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство "Сумижилкомсервіс" Сумської міської ради про визнання дій незаконними відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук

Повний текст постанови виготовлено 15.08.2011 року.