Справа № 2а-7777/11/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Київ К/9991/38179/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2012

у справі № 2а-7777/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МБС Плюс»

до 1.Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

2. Державної податкової адміністрації у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2012, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 30.12.2011 № /0.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та обґрунтовуючи такі вимоги обставинами, з яких податковий орган виходив при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наводив судам попередніх інстанцій, заперечуючи проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 30.12.2011 № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 444212 грн., в т.ч. 296141 грн. основного платежу та 148071 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки документальної невиїзної перевірки, викладені в акті від 21.12.2010 № 1047/1-23-, про порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Згідно з актом перевірки порушення вказаних норм закону полягало в неправомірному включенні до складу податкового кредиту за березень, серпень листопад 2008 року, січень та жовтень 2010 року податку на додану вартість, сплаченого за операціями з ТОВ «Домінант-Тех», ТОВ «Таб Інвест», ТОВ «ТД «Зовнішторг», ТОВ «Тантал-1» та ТОВ «С.Дж.Р.Груп» з придбання товарів (металопластикових конструкцій та комплектуючих) та підрядних робіт з монтажу.

Податковий орган виходив з того, що в результаті автоматизованого співставлення податкових зобов'язань в розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено, що контрагенти позивача - ТОВ «Домінант-Тех», ТОВ «Таб Інвест», ТОВ «ТД «Зовнішторг», ТОВ «Тантал-1» не виконували вимог Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР щодо декларування результатів фінансово-господарської діяльності та сплати податку на додану вартість.

Відповідач вважає, що позивач, укладаючи договір з ТОВ «С.Дж.Р.Груп», діяв з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, оскільки мав умисел на приховування від оподаткування доходів.

Свою позицію відповідач обґрунтовує посиланням на пояснення засновника та керівника ТОВ «С.Дж.Р.Груп» ОСОБА_2, надані в ході досудового слідства в кримінальній справі, порушеній за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, згідно з якими директор не має сосунку до ведення господарської діяльності, документів не підписував. Також відповідач вказує на відсутність у ТОВ «С.Дж.Р.Груп» основних фондів, трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, сировини та матеріалів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Порушення продавцем послуг вимог законодавства, зокрема правил створення підприємства, ведення господарської діяльності, декларування та сплати податків, не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено.

Платник податків (покупець) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - в Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені ними порушення.

Лише доведення податковим органом факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним продавцем з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями чи сприяння ухиленню продавця від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх та допустимих доказах. Встановлення певних фактів в ході оперативно-розшукових заходів, слідства у кримінальній справі, що стосується осіб, причетних до створення підприємства (постачальника), не є підставою для звільнення від доказування обставин в адміністративній справі і без відповідного судового рішення у кримінальній справі такі факти самі собою не є доказом вчинення злочину і допущення суб'єктом господарювання (покупцем) чи відсутності з боку останнього певного порушення вимог податкового законодавства.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання послуг, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначений кредит відсутні.

Актом перевірки та судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Судами достовірно встановлено, що у позивача наявні всі первинні документи (договори про придбання товарів та робіт, податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт), які відповідають дійсності, податковий кредит сформовано позивачем на підставі податкових накладних.

За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст, відсутність у юридичної особи основних засобів, не є підставою для висновку про неможливість реального її здійснення та ведення господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій правильно відхилили доводи податкового органу щодо нікчемності вчинених позивачем господарських зобов'язань з ТОВ «С.Дж.Р.Груп», оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчиненні таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Відповідачем при вирішенні справи у судах попередніх інстанцій не надано належних та допустимих доказів тому, що позивач укладав з контрагентом договори з метою незаконного отримання податкових вигод чи був обізнаним з певними протиправними діями контрагента при здійсненні фінансово-господарської діяльності.

Зважаючи на відсутність підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, надану судом правову оцінку встановленим обставинам, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун