Справа № 820/2381/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2015 р. № 820/2381/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування акту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області в якому просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати акт про результати камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питання своєчасності сплати до бюджету грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від 21.10.2014року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що накладення штрафних санкцій згідно акту перевірки від 21.10.2014року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1 є неправомірним та суперечить чинному законодавству. Також, позивач вважає, що відповідач перевищив свої повноваження, самостійно визнавши декларацію з податку на прибуток фізичних осіб за 2013 рік, як податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 року, що вказує, на думку позивача, на неправомірність дій контролюючого органу.

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що податковим органом правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 Окрім того, представник відповідача звернув увагу, що сума грошових зобовязань, визначена на підставі податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 14.11.2014року, прийнятого згідно оскаржуваного акту перевірки, сплачена позивачем в повному обсязі, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

У судове засідання 15.07.2015 року, позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, проте надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно приписів ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками ДПІ у Московському районі м. Харкова проведено камеральну перевірку даних ФОП ОСОБА_1 з питання своєчасності сплати до бюджету грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік, за результатами чого складено акт від 21.10.2014 року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1.

Згідно з висновками вказаного акту, в діяльності платника податків податковим органом виявлено порушення п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.п. 176.1 е п. 176.1 ст.176, п.п. 1777 і ст. 177 ПК України, в результаті чого податковим органом встановлено факт несвоєчасної сплати по податку на доходи фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності.

На підставі вказаного акту перевірки, ДПІ у Московському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.11.2014 року за № НОМЕР_2.

Позивач, не погодившись із висновками вказаного акту та податковим повідомленням рішенням звернувся до ГУ Міндоходів у Харківській області зі скаргами від 11.12.2014 року та від 18.11.2014 року, які рішенням ГУ Міндоходів у Харківській області від 05.12.2014 року № 33/14/20-40-17-01-14 залишені без задоволення.

На підставі вищевикладеного та вважаючи протиправним акт ДПІ у Московському районі від 21.10.2014 року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу рішення про призначення спірної перевірки, а також дій щодо її проведення та внесення за її наслідками інформації до автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про наступне.

Положеннями п. 1.1 ст. 1 ПК України встановлено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.1 статті 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 20.1.4. ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до п.п. 75.1.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ДПІ у Московському районі, як податкового органу.

Згідно приписів ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд зазначає, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків, зокрема правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків. При цьому будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки. У разі якщо предметом дослідження мають бути документи по проведеним операціям, то така перевірка не може відноситися до категорії камеральної перевірки. Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 6 лютого 2013 року по справі № К/9991/69270/12.

Водночас, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 ПК України.

Так, положеннями п. 86.7 ст. 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Суд зазначає, що складання акта перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого контролюючим органом може бути прийняте відповідне рішення.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні висновки щодо зафіксованих обставин та у подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення податкових зобов'язань, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Зазначений висновок є складовою частиною (додатком) матеріалів перевірки, залишається в органі державної податкової служби та враховується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби при їх розгляді і прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Тобто, фактично в акті перевірки викладається суб'єктивна думка перевіряю чого, його оціночні судження, щодо наявності з боку платника порушень податкового та іншого законодавства.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить владних управлінських приписів щодо позивача, а лише містить інформацію про виявлені під час перевірки порушення.

Таким чином, суд вважає за потрібне зауважити, що складання податковим органом акту перевірки із зазначенням виявлених порушень валютного, податкового та іншого законодавства узгоджується з приписами ст.86 Податкового кодексу України, прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як платника податків (зборів), не порушує. Доказів зворотного, позивачем до суду не надано. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визнання неправомірним акту від 21.10.2014року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1 та закріплення у ньому висновків щодо порушення ФОП ОСОБА_1 приписів податкового законодавства, оскільки безпосереднє викладення відповідачем субєктивного оціночного судження, щодо наявності з боку платника податків порушень податкового та іншого законодавства є правом податкового органу, внаслідок чого відсутні порушені права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 56.17 ст. 56 ПК України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Згідно із п. 56.18 ст. 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, судом враховується те, що наведена норма ПК України передбачає два альтернативні способи оскарження платником податків рішення субєкта владних повноважень, а саме: проведення адміністративного оскарження та оскарження в судовому порядку.

При цьому правова конструкція цієї норми жодним чином не надає переваг у застосуванні платником податків будь-якого із зазначених способів. Законодавець вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором субєкта господарювання.

Водночас, у відповідності до приписів п. 56.19 ст. 59 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено лише процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення рішення 14.11.2014 року за № НОМЕР_2, прийнятого на підставі оскаржуваного акту від 21.10.2014 року № 3310/20-34-17-01/НОМЕР_1, та, водночас, не надано до суду доказів проведення процедури оскарження в судовому порядку вищезазначеного рішення субєкта владних повноважень, та не зазначено причин, які перешкоджали проведенню субєктом господарювання вказаної процедури оскарження, у випадку, коли б права та законні інтереси ФОП ОСОБА_1 дійсно потребували повного захисту та відновлення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого відповідачу було визначено суму грошового зобовязання, є узгодженим.

Поряд з цим, з метою необхідності зясування факту наявності/відсутності за ФОП ОСОБА_1 не сплачених сум податкових зобовязань, ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року та від 06.07.2015 року на Державну податкову інспекцію у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області покладено обовязок щодо надання облікової картки платника податків за період з квітня 2014 року по травень 2015 року.

Роздруківка інтегрованої картки особового рахунку, яка за правилами ст.70 КАС України та Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013р. № 765, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.02.2014р. за №217/24994) є належним та допустимим доказом невиконаного/ виконаного податкового обовязку з боку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, субєктом владних повноважень, на підтвердження виконання вимог ухвал Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року та від 06.07.2015 року, надано до суду облікову картку платника податків, з якої, однак, вбачається, що станом на момент розгляду справи за позивачем відсутні невиконані боргові зобовязання, які були визначені на підставі податкового повідомлення-рішення від 14.11.2014 року за № НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами;

За таких обставин, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено правомірність прийняття спірного акту про результати проведення камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність спірного акту контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний акт про результати проведення камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 15е 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування акту - залишити без зазоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя Горшкова О.О.