Справа № 806/2026/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/2026/15

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м.Житомир справа № 806/2026/15

час прийняття: 14 год. 10 хв. категорія 8.3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: представника позивача та відповідача

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та протиправність висновків відповідача про порушення товариством ст. 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасності сплати самостійно обрахованих податкових зобов'язань. Зазначає, що позивачем було у повній мірі сплачено грошові зобов'язання з податку на прибуток, що підтверджується платіжними дорученнями.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техрезерв-С" зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Житомирській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

12 травня 2015 року посадовою особою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області було проведено камеральну перевірку податкової звітності " з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю "Техрезерв-С.

За результатами вказаної перевірки Житомирською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області було складено акт №2905/15-02 від 12 травня 2015 року, у якому зафіксовано порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати податку на прибуток.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, позивач звернувся до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню та перевіряючи його на предмет відповідності вищезазначеним критеріям, суд доходить до висновку про їх необґрунтованість та протиправність, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався як на правову підставу його винесення встановлені ним у Акті перевірки порушення позивачем ст.57 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток, визначених у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із приписами підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Відповідно до статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до частини 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно положень статті 57 Податкового кодексу України, граничним строком сплати відповідних обрахованих грошових зобов'язань було 11.03.2015.

Однак, суд не погоджується з такими висновками податкового органу, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, означена сума податку на прибуток сплачена позивачем 05.03.2015, згідно платіжного доручення №353, проте в призначенні платежу позивачем було помилково зазначено ідентифікаційний код іншої юридичної особи.

Згідно частини 1 статті 87 Податкового кодексу України, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Враховуючи встановлені обставини даної справи, суд вважає, що помилкове зазначення в призначенні платежу іден. кода іншої юридичної особи (при цьому з правильним зазначенням коду платежу, найменування та іден. коду платника) не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк. Фактично сплата грошового зобов'язання мала місце у встановлений податковим законодавством строк та надійшла на бюджетний рахунок.

Слід також зазначити, що позивач виконав обов'язок щодо сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість у строки відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України. При цьому, допущення помилки в призначенні платежу, а саме в зазначенні ідентифікаційного номера підприємства, не впливає на своєчасність надходження коштів до Державного бюджету, оскільки дані кошти були зараховані до бюджету за правильним кодом бюджетної класифікації і з вірним зазначенням платника та його іден. номера.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення та не надав доказів в спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів обґрунтованість вимог, заявлених у позові.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Техрезерв-С" з державного бюджету 182,70 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 22 липня 2015 р.