Справа № 825/3150/14
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

825/3150/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Сорока М.О., розглянувши матеріали касаційної скарги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про зобов’язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Державна фінансова інспекція в Чернігівській області звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила зобов’язати комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради виконати пункти 3,4 вимогу № 25-06-18-14/2335 від 12.03.2014.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фінансова інспекція в Чернігівській області звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень пункту п’ятого частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що відповідно до п. 1.1.3.2 плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Чернігівській області на 4 квартал 2013 року та на підставі направлення від 01.11.2013 № 819 Державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Чернігівводоканал» за період з 01.04.2012 по 31.10.2013, в результаті якої було складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності № 25-06-21/01 від 27.01.2014.

На підставі цього позивачем пред’явлено вимогу № 25-06-18-14/2335 від 12.03.2014 про усунення порушень законодавства, у спірних пунктах 3,4 якої від комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради вимагалося:

- п. 3 - провести взаємозвірки з контрагентом Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова по договору, поновити в бухгалтерському обліку безпідставно списану дебіторську заборгованість в сумі 156522,6 грн. та стягнути кошти з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова в сумі 156522,60 гривень.

- п. 4 - стягнути з осіб, винних у безпідставних витратах підприємства, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю України та Цивільним кодексом України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшли до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Державна фінансова інспекція в Чернігівській області пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Враховуючи, що доводи скаржника не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв’язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом п’ятим частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити Державній фінансовій інспекції в Чернігівській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити Державній фінансовій інспекції в Чернігівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Сорока