Справа № 805/592/15-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року справа №805/592/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д.,

за участі секретаря судового засідання Копиця С.В.

Позивач: ОСОБА_2

Представник позивача: ОСОБА_3

Представник відповідача - 1: Грінцов М.М.

Представник відповідача - 3: Ашихмін Р.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/592/15-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягненні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2015 року, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі-відповідач-1, МВС України,апелянт), Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі-відповідач-2,ГУ МВСУ в Донецькій області), Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі-відповідач-3) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягненні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач мотивує наступними обставинами.

Наказами МВС України від 29 серпня 2014 року у відповідності до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Як зазначив позивач, ним не вчинялись будь які дії, що можуть бути кваліфіковані як такі, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та які стали підставою прийняття спірних наказів.

12 квітня 2014 року незаконним збройним формуванням "ДНР" було здійснено захоплення Слов'янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.

На виконання наказу керівництва ГУМВС України в Донецькій області у період до 22 травня 2014 року з Дзержинського МВ було вивезено всю вогнепальну зброю, у зв'язку із чим з 23 травня 2014 року особовий склад Дзержинського МВ здійснювали свої повноваження без будь-якої зброї.

23 травня 2014 року група осіб в камуфляжній формі, озброєна автоматами "Калашникова" та гранатометами, проникнувши до Дзержинського МВ, намагалася змусити особовий склад відділу перейти на бік так званої "ДНР" та скласти присягу на вірність цієї республіки. Працівники відділу, в тому числі і позивач, відмовились робити це та залишили приміщення відділу.

Після того, як озброєні особи залишили приміщення Дзержинського МВ, особовий склад відділу повернувся до приміщення та продовжив виконувати свої посадові обов'язки.

8 липня 2014 року Дзержинський МВ знов був захоплений озброєними особами так званої "ДНР", які погрожуючи застосуванням автоматичної вогнепальної зброї та гранатометів помістили всіх співробітників відділу до камер ізолятора тимчасового тримання та, погрожуючи розстрілом та підпаленням приміщення Дзержинського МВ, примусили всіх написати розписки "про відмову від виконання наказів м. Києва". Позивач зауважив, що на той час співробітники Дзержинського МВ не мали вогнепальної зброї та, відповідно, не могли протидіяти озброєним особам, які захопили приміщення. Будь-яка спроба спричинити опір була не тільки приречена на поразку, але й могла спричинити тяжкі наслідки, в тому числі жертви серед цивільного населення.

Як зазначено у позові, розписку про співпрацю з угрупуванням "ДНР" він разом із іншими співробітниками Дзержинського МВ написав побоюючись не тільки за своє життя, а й за безпеку своїх рідних та близьких, при цьому, він був впевненим, що ці розписки не мають ніякої юридичної сили та не можуть зобов'язати працівників міліції виконувати будь-які накази осіб, що захопили приміщення відділу.

Ніякої присяги на вірність так званій "ДНР" позивач не давав та наказів керівництва "ДНР" не виконував. Позбавлені можливості протидіяти незаконного збройному формуванню "ДНР", яке фактично контролювало у липні вже все місто, співробітники Дзержинського МВ, в тому числі і позивач, продовжували здійснювати діяльність із забезпечення громадського порядку та розкриттю злочинів, в тому числі, злочинів, вчинених представниками "ДНР".

У грудні 2014 року позивач не був допущений до свого робочого місця, у зв'язку із чим звернувся до керівництва Дзержинського МВ з офіційним запитом щодо підстав недопущення його до роботи.

У відповідь його було повідомлено, що за результатом перевірки комісією МВС України на підставі наказу МВС України до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Також у відповіді було зазначено, що до Дзержинського МВ копія цього наказу не надходила, у зв'язку із чим не є можливим виконати вимоги чинного законодавства щодо дотримання встановленого порядку звільнення позивача. Також позивачу було повідомлено, що 22 жовтня 2014 року до Дзержинського МВ надійшов наказ ГУМВС України в Донецькій області № 367 о/с від 10 жовтня 2014 року щодо встановлення вислуги років позивачу станом на 29 серпня 2014 року, в якому зазначено, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу МВС України № 1720 від 29 серпня 2014 року, який так само до Дзержинського РВ не надходив.

15 грудня 2014 року працівниками сектору кадрового забезпечення Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області було ознайомлено особовий склад відділу, в тому числі і позивача, зі змістом наказу ГУМВС України в Донецькій області № 367 о/с від 10 жовтня 2014 року.

Позивачем зауважено, що а ні з наказом про призначення та проведення стосовно нього службового розслідування, а ні зі спірними наказами про його звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ станом на час звернення до суду з цим позовом його так і не було ознайомлено, зазначені накази йому не оголошувались, тому точні причини звільнення його звільнення йому достовірно не відомі. Розрахунок з ним станом на час звернення до суду не проведений, трудову книжку йому не видано.

Вважав, що він звільнений з органів внутрішніх справ незаконно, тому що ніяких дій, які б дискредитували звання рядового і начальницького складу, не вчиняв, крім цього, його звільнення було здійснено з порушенням передбаченого чинним законодавством порядку застосування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом і просив суд (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 963 від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 29 серпня 2014 року;

- стягнути з Дзержинського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с. 4-10, 133).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково (а.с. 182-189).

Донецький окружний адміністративний суд постановив: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29 серпня 2014 року № 963 в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_2 з посади заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_2 з посади заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити підполковника міліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 30 серпня 2014 року; зобов'язати Дзержинський міський відділ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2014 року по 7 травня 2015 року виходячи із розрахованого судом розміру грошового забезпечення за цей період в сумі 58 901 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот одна) 31 грн - за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених позивачу після його звільнення.

В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачами правомірності спірних наказів міністерства внутрішніх справ України від 29 серпня 2014 року № 963 та № 1720 о/с.

Не погодившись з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року МВС України подало апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції ст.159 КАС України в частині дотримання законності та всебічності з'ясування всіх обставин у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі № 805/592/15-а відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 21 липня 2015 року

07 липня 2015 року та 15 липня 2015 року до Донецького апеляційного адміністративного суду надійшли клопотання від відповідача-1 та відповідача-2 про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Керуючись ч.1-3 ст. 122-1 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалами від 08.07.2015 року та 15.07.2015 року задовольнив клопотання відповідача-1 та відповідача-2 про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з витягу з послужного списку позивача, наказом № 11 о/с від 1 січня 1995 року ОСОБА_2 прийнято на службу до органів внутрішніх справ у званні рядового міліції; наказом МВС України № 149 о/с від 28 лютого 1995 року йому присвоєно звання лейтенанта міліції, наказом УМВС України в Донецькій області № 76 о/с від 1 квітня 1996 року - звання старшого лейтенанта міліції, наказом ГУМВС України в Донецькій області № 67 о/с від 1 квітня 1999 року - капітана міліції, наказом ГУМВС України в Донецькій області № 67 о/с від 2 квітня 2002 року - майора міліції (а.с. 96). Останнє присвоєне позивачу за період проходження служби спеціальне звання - підполковник міліції, відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області № 133 о/с від 30 квітня 2009 року.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 16 жовтня 2014 року № 455 о/с позивача призначено на посаду заступника начальника міського відділу - начальника кримінальної міліції Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області (у зв'язку із організаційно-штатними заходами), на якій позивач перебував і на час звільнення (а.с. 96).

Таким чином в розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України позивач проходив публічну службу.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII. Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та Кодексом законів про працю України.

Наказом МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720 «По особовому складу» позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення (скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення відбулося за наслідками перевірки законності дій особового складу Дзержинського МВ ГУМВС України у Донецькій області в період з травня по липень 2014 року.

Зазначена перевірка проводилось в рамках службового розслідування, що було призначено наказом МВС України від 29 серпня 2014 року № 889.

За результатами розслідування скадено вісновок від 29.08.2014р. (а.с.67-73)

У ході службового розслідування встановлено наступне.

5 травня 2014 року невідомі особи в масках та камуфляжній формі зі зброєю, за повної бездіяльності міліції, захопили будівлю Дзержинського міськвиконкому, де на фасаді будинку замінили Державний Прапор України на прапор самопроголошеної Донецької народної республіки (далі - ДНР).

22 травня 2014 року озброєними представниками так званої «ДНР» була захоплена адміністративна будівля Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Особовий склад Дзержинського МВ відмовився співпрацювати з членами вказаної організації.

08 липня 2014 року озброєні особи так званої «ДНР» повторно захопили приміщення Дзержинського МВ заблокували чергову частину та зібрали особовий склад у приміщенні ІТТ Дзержинського МВ де в ультимативній формі примушували працівників міськвідділу до співробітництва з ДНР.

Матеріалами службового розслідування доведено, що частина особового складу відділу, в тому числі, і позивач погодились співпрацювати з незаконним озброєним формуванням "ДНР", що підтверджується відповідною розпискою про співпрацю з «ДНР» та відмову виконувати і дотримуватись вимог законів України, присяги працівника ОВС України та наказів МВС України .

Перевіркою відповідно до наказу № 889 від 29.09.2014 року МВС України було встановлено, що серед осіб, які виявили бажання служити «ДНР» був заступник начальника міського відділу - начальник кримінальної міліції Дзержинського МВ підполковник міліції ОСОБА_2 який 08.07.2014 року написав розписку, де висловив бажання служити владі «ДНР» (а.с.74).

При цьому, ряд працівників зазначеного підрозділу відмовилися виконувати накази представників самопроголошеної «ДНР», серед них: начальник СВ Дзержинського МВ майор міліції ОСОБА_6, його заступник майор міліції ОСОБА_7, старший слідчий СВ майор міліції ОСОБА_8, начальник відділення СВ капітан міліції ОСОБА_9, слідчі СВ капітан міліції ОСОБА_10, старші лейтенанти міліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12, лейтенант міліції ОСОБА_13, помічник слідчого СВ прапорщик міліції ОСОБА_14, помічник начальник МВ - оперативний черговий капітан міліції ОСОБА_15, дільничний інспектор міліції старший лейтенант міліції ОСОБА_16, у яких представники «ДНР» вилучили службові посвідчення.

Отже, під час проведення службового розслідування було встановлено факт добровільного волевиявлення позивача служити ДНР та не виконувати накази державної влади України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожний зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Статтями 17 та 36 Конституції України встановлена заборона створення і функціонування на території України будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до ст. 260 КК України участь у діяльності воєнізованих формувань не передбачених законами України є злочином за який передбачено настання кримінальної відповідальності.

Згідно ст.ст. 1 та 3 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Згідно ст.ст. 16 та 18 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом та діє в його межах.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до пункту 10 Положення права, обов'язки і відповідальність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ випливають з умов служби, визначаються законодавством,Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно п. 66 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ підставою для дострокового звільнення особи рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Згідно Присяги працівника органів, внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 працівник міліції бере на себе зобов'язання завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ службова дисципліна зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, тощо.

Згідно ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Висловивши бажання служити владі ДНР та беручи на себе зобов'язання не виконувати накази державної влади України, позивач, будучи старшим офіцером міліції, в присутності підлеглих зрадив інтересам служби, підірвав авторитет працівника правоохоронного органу, порушив присягу працівника органів внутрішніх справ України та сприяв діяльності злочинної організації на території Донецької області.

Слід зазначити, що основні професійно-етичні норми працівника органів внутрішніх справ України, закріплені в наказі МВС України від 22.02.2012 року № 155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України».

Згідно п.п. 1.1, 2.2 та 3.2 вказаних Правил кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється

відповідно до такого морального принципу як лояльність, що передбачає вірність державі, МВС, повазі і коректному ставленні до державних та громадських інститутів, державних службовців.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Згідно п. 4.1 Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, а саме визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Згідно ч. з п. 7.8 Правил працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі.

Написання позивачем розписки від 08.07.2014 про підпорядкування владі «ДНР» є порушенням морально - етичних принципів вірності державі та МВС, твердості і непримиренності боротьби із злочинцями.

Відповідно до п. 3.3 Правил працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Колегія суддів вважає, що порушення морально - етичних принципів працівника органів внутрішніх справ є правовою підставою для звільнення його з органів внутрішніх справ за дискредитацією, оскільки вказані вчинки несумісні з проходженням служби в органах внутрішніх справ та компрометують авторитет працівника правоохоронного органу.

Аналіз вказаних вище дій позивача, час їх вчинення, особисте ставлення до скоєного та усвідомлення наслідків скоєного, демонстрація відвертого боягузтва та зневаги до державної влади та суверенітету України, рівень негативного впливу, що вчинила вказана дія на підлеглих позивача, дає підстави стверджувати, що вказаним вчинком позивач дискредитував звання особи начальницького складу органів внутрішніх справ, підірвавши авторитет працівника правоохоронного органу.

Твердження позивача про те що 08.07.2014р. він вчинив зазначені дії під примусом жодними доказами не доведені.

Навпаки факт відмови співпрацювати з представниками ДНР іншими працівниками міськвідділу, спростовує доводи позивача про застосування до нього психічного та фізичного насильства, що унеможливило нескоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Суду позивач пояснив, що зазначену розписку писав під примусом, але з 08.07.2014р. по 21.07.2014р., в той час як м. Дзержинськ знаходилось в оточенні озброєних предстаників «ДНР», добровільно приходив на роботу і продовжував працювати в міському відділі міліції, який фактично контролювала злочинна організація.

Судова колегія зазначає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) було проведено після службого розслідування, тобто із дотриманням необхідної процедури.

Порушень відповідачами приписів Інструкції про порядок проведення службових розслідувань № 541/23073 , які б призвели до поверхового розслідування, без забезпечення повного, всебічного і об»єктивного дослідження обставин подій , які стали підставою для його проведення , судом не встановлено.

Отже суд апеляційної інстанції вважає що посилання позивача на недотримання МВС процедури проведення службового розслідування, порушення ним службової дисципліни є безпідставними.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Професійна діяльність працівників органів внутрішніх справ та питання, пов'язані із прийняттям громадян на службу в органи внутрішніх справ, порядок її проходження та звільнення з неї, врегульовані Законом України від 20.12.1990 року «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 40 розділу IV Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, визначені умови призначення на посади, переміщення та просування по службі осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі передбачена можливість переміщення цих осіб по службі внаслідок організаційно-штатних змін.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже суд апеляційної інстанції вважає, що посилання позивача на те, що під час видання оскаржуваних ним наказів були порушені норми КЗпП України є необгрунтованими

Колегія суддів також зазначає, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те що Міністр внутрішніх справ не наділений повноваженням приймати рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки наказом МВС від 30.06.2011 року № 378 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» Міністром внутрішніх справ визначено переліки посад осіб рядового і начальницького складу призначення та звільнення з яких можуть здійснюватися правами начальників територіальних органів внутрішніх справ та рівними ним начальниками.

Наказом на який посилається суд першої інстанції Міністром внутрішніх справ визначено компетенцію начальників територіальних органів внутрішніх справ в частині призначення та звільнення підлеглих працівників.

Вказаним наказом жодним чином не обмежується повноваження Міністра внутрішніх справ, як керівника міліції в прийнятті рішень щодо проходження служби в міліції будь-якою особою рядового і начальницького складу.

Відповідно до ст. 15 Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» наказ є розпорядчим документом, що видається міністерством у межах своїх повноважень, та які підписує міністр.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про міліцію» Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

Міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, та підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає що рішення вищої посадової особи міліції України - міністра внутрішніх справ, щодо звільнення підпорядкованої йому особи не суперечить вказаному наказу, а є законним і прийнятим в межах наданих повноважень.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 і зазначає, що постанова прийнята із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому наявні підстави для скасування рішення.

Позивач скоїв вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а як наслідок є обгрунтованим рішення про його звільнення з МВС на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судова колегія вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими , що не грунтуються на Законі , а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/592/15-а - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі № 805/592/15-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 963 від 29 серпня 2014 року та № 1720 о/с від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади, поновлення на роботі, стягненні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць