Справа № 2а-4127/10
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковей Л.В.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року справа №2а-4127/10

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2010 року у справі № 2а-4127/10 (головуючий І інстанції Ковей Л.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання нарахувати недоплачену щомісячну державну допомогу "Дітям-війни",-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області, в якому просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області нарахувати та виплатити їй підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2010 року і довічно або до зміни вказаного Закону.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2011 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області по не нарахуванню щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_2 як дитині війни за період з 01.01.2010 року і довічно, або до змінення вказаного Закону.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області здійснити нарахування та виплату за рахунок Державного бюджету України ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни, з 01.01.2010 року і довічно або до змінення вказаного Закону.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області виконати постанову негайно.

Відповідач не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати постанову суду першої інстанції за адміністративним позовом позивача і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги зазначає, що підвищення до пенсії дітям війни органами Пенсійного фонду виплачуються відповідно до діючого законодавства, а тому немає підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз. 4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо визначення розміру підвищення до пенсії, як дитині війни за період.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до соціальної групи "Дитина війни" відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що підтверджено датою його народження у паспорті, та копією посвідчення, яке наявне в матеріалах справи.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої інстанції правильно визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло з 22 травня 2008 року.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що в 2010 році виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни здійснювалася відповідно до положень пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 10 статті 33 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року № 2154-VI встановлено, що у 2010 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з окремими пунктами статей 6, 20 та 32 цього Закону, спрямовуються відповідно на дотацію Пенсійному фонду України на пенсійне забезпечення військовослужбовців, виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами (за рахунок джерел, визначених пунктом 10 статті 6 цього Закону).

Посилання апелянта на той факт, що прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України на 2011 рік» № 3491-VI від 14.06.2011 року, доповнено пункт 4 наступного змісту, а саме, установити, що у 2011 році норми і положення статей 39,50,51,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захистгромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" ( 2195-15 ) (Відомості Верховної Ради України, 2005 року, N 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( 2262-12. ) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вищевказаний закон набрав чинності 19 червня 2011 року, а на момент винесення рішення судом першої інстанції спірної постанови, вказані зміни ще не відбулися.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи щодо задоволення позовних вимог з 01.01.2010 року і довічно або до внесення змін у діючому законодавстві та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального права, тому підстави для скасування постанови відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статями 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 20 грудня 2010 року у справі № 2а-4127/10 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду постанови, прийнятої у скороченому провадженні, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць