Справа № 826/14148/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Київ К/800/6112/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції України

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року

у справі № 826/14148/14

за позовом Державної фінансової інспекції України

до Школи вищого корпусу державної служби

про зобов'язання виконати вимогу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Державна фінансова інспекція України звернулась до суду з позовом до Школи вищого корпусу державної служби, яким просила зобов'язати виконати вимогу позивача від 28 квітня 2014 № 08-14/640 в частині п.2 - стягнути у порядку, встановленому законодавством України, з осіб, які допустили порушення при здійсненні видатків на виплату зазначених додаткових відпусток, у сумі 8,95 тис. грн. та повернути зайво сплачені кошти до державного бюджету; провести відповідні коригування в актах звірок по зайво нарахованому та перерахованому єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3,2 тис. гривень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року у справі № 826/14148/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна фінансова інспекція України звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Школи вищого корпусу державної служби за період з 01 серпня 2011 року по 01 січня 2014 року.

В ході проведення перевірки виявлені порушення відповідачем фінансової дисципліни та складений акт № 8-21/6 від 14 березня 2014 року.

Зазначеним актом встановлено, що в порушення вимог ст.76 КЗпП України та ст.8 Закону України «Про відпустки» працівникам Школи, які займають посади консультантів, надавалась додаткова відпустка тривалістю до 7 календарних днів за роботу понад нормовану тривалість робочого часу, внаслідок чого незаконно нараховано та виплачено коштів у сумі 8,95 тис. грн. та здійснено нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату 3,2 тис. грн.

Інспекцією направлено відповідачу листа №08-14/640 від 28 квітня 2014 року про усунення порушень, який містить вимоги:

- стягнути у порядку, встановленому законодавством України, з осіб, які допустили порушення при здійсненні видатків на виплату зазначених додаткових відпусток, у сумі 8,95 тис. грн. та повернути зайво сплачені кошти до державного бюджету;

- провести відповідні коригування в актах звірок по зайво нарахованому та перерахованому єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3,2 тис. гривень.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Згідно пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Державна фінансова інспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Збитки повинні стягуватися у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов. Тому, зазначення у вимозі Державної фінансової інспекції про стягнення шкоди (коштів) не є обставиною, яка спричиняє обов'язок підконтрольної установи стягнути збитки.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

У відповідності до частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, збитки завдані Державному бюджету України, як зазначено в акті ревізії від 14 березня 2014 року №8-21/6, не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги.

Вимоги, щодо зобов'язання Школи вищого корпусу державної служби виконати вимогу Державної фінансової інспекції України від 28 квітня 2014 року № 08-14/640 в частині п.2 - стягнути у порядку, встановленому законодавством України, з осіб, які допустили порушення при здійсненні видатків на виплату зазначених додаткових відпусток, у сумі 8,95 тис. грн. та повернути зайво сплачені кошти до державного бюджету, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно пояснень представника Державної фінансової інспекції України, коригування в актах звірок по зайво нарахованому та перерахованому єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3,2 тис. гривень, можуть бути здійснені за наслідком стягнення коштів на виплату додаткових відпусток.

Таким чином на порушення вимоги про зобов'язання Школи вищого корпусу державної служби виконати вимогу Державної фінансової інспекції України №08-14/640 від 28 квітня 2014 року в частині проведення відповідних коригувань в актах звірок по зайво нарахованому та перерахованому єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3,2 тис. гривень є передчасними, так як кошти на виплату додаткових відпусток не стягнуто.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням всіх обставин справи.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення судів попередній інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції України - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі № 826/14148/14 - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: