Справа № 2а-1870/6111/11
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2011 р. Справа № 2a-1870/6111/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.,

за участю секретаря судового засідання Кліщенко В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Суми адміністративну справу за позовом приватного виробничо-комерційного підприємства «Компаньон»до державної податкової інспекції в м.Суми про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Компаньон" (далі ПВКП «Копманьон», позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державної податкової інспекції в м. Суми (далі ДПІ в м.Суми, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2011 року про збільшення суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 48397 грн. та застосовано суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що за результатами проведеної Державною податковою інспекцією в м. Суми позапланової документальної перевірки приватного виробничо-комерційного підприємства "Компаньон" з питань достовірності визначення показників податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року, перевіряючими встановлено порушення позивачем п. 185.1, п. 187.1, п. 198.3, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.1 Податкового кодексу України, що полягало в заниженні суми податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету за лютий 2011 року в розмірі 48397,00 грн. Висновки податкового органу позивач вважає безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, спірне податкове повідомлення-рішення вважає обґрунтованим та таким, що відповідає діючому законодавству, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, суд приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ДПІ в м. Суми проведена позапланова документальна виїзна перевірка ПВКП «Компаньон»з питань достовірності визначення показників податкової декларації з податку на додану вартість за період з 01.04.2011р. по 30.04.2011р., про що складено акт №5610/2312/31499398/71 від 25.07.2011р. (а.с.16-20).

За результатами перевірки перевіряючим встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185. п. 187.1 ст.187,п.188.1 ст. 188,п.198.2,п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки ДПІ в м. Суми прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2011 року про збільшення суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 48397 грн. та застосовано суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 грн. (а.с.8).

Як вбачається із акту перевірки та не заперечується представниками сторін, за період з 01.04.2011 року по 30.04.2011 року ПВКП "Компаньон" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 195464,00 грн., згідно даних податкової декларації з податку на додану вартість від 19.05.2011 року №113413.

В ході перевірки було встановлено, що податковий кредит ПВКП "Компаньон" було сформовано за рахунок придбання паливно-мастильних матеріалів, в т.ч. і у ТОВ "Лобос-Трейд" на загальну суму 1051980 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між ПВКП «Компаньон»та ТОВ «Лобос-Трейд»був укладений договір купівлі-продажу № 29 від 14.02.2011 р., згідно якого ТОВ «Лобос-Трейд»зобов'язується поставити і передати у власність ПВКП «Компаньон»нафтопродукти, кількість яких обумовлюється усно, ціна - згідно виставленим рахункам, кількість - згідно виписаними накладними, якість товару повинна відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, а ПВКП «Компаньон»зобов'язується прийняти вказаний товар і оплатити його (п.1 Договору) (а.с.36-37).

ТОВ «Лобос-Трейд»постачає товар на умовах EXW (франко-склад постачальника), а датою поставки товару є дата передачі товару перевізнику, зазначена у видатковій накладній, а право власності на товар та ризик переходять від ТОВ «Лобос-Трейд»до ПВКП «Компаньон» в моменту передачі товару перевізнику (п. 2 Договору) (а.с.36).

На виконання умов зазначеного вище договору ТОВ «Лобос-Трейд»було виписано в адресу ПВКП «Компаньон»рахунки-фактури (а.с.165-171), видаткові (а.с.65,67,69,71,73,75,77,79,81) та податкові накладні (а.с.85-92).

Виходячи зі змісту договору, укладеного між ПВКП «Компаньон» та ТОВ «Лобос-Трейд»вбачається, що зобов'язання по поставці товару за угодою було покладено саме на постачальника - ТОВ «Лобос-Трейд».

Із наданих позивачем товарно-транспортних накладних (а.с.66,68,70,72,74,76,78,80,82) вбачається, що поставка спірних нафтопродуктів із АЗС ТОВ «Лобос-Трейд»(м.Суми, вул. Чернігівська,3) на АЗС ПВКП «Компаньон»(м.Суми, вул. Машинобудівників,4) здійснювалась ТОВ «Платан Сервіс», замовником виступало ПВКП «Компаньон»на підставі договору на автомобільні вантажні перевезення нафтопродуктів №21/1 від 01.01.2011р.., укладеного між ПВКП «Компаньон»та ТОВ «Платан Севіс»(а.с.148-149).

Слід відмітити, що зі змісту вищенаведених документів не вбачається, що нафтопродукти перевозилися уповноваженими представниками постачальника товару ТОВ «Лобос-Трейд», як того передбачає п. 1.1 Договору (а.с.36)

Умови договору купівлі-продажу нафтопродуктів, укладений між ПВКП «Компаньон» та ТОВ «Лобос-Трейд», не передбачали поставку, у тому числі перевезення товару до АЗС покупця саме за рахунок покупця - ПВКП «Компаньон».

Слід зазначити, що як вбачається із наданих представником позивача документів, на виконання договору від 14.02.2011р. №29 ТОВ «Лобос-Трейд»було виписано ПВКП «Компаньон» видаткову накладну від 05.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000162 від 05.04.2011р. (а.с.65), видаткову накладну №РН-0000208 від 08.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000162 від 05.04.2011р. (а.с.67), видаткову накладну від 11.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000182 від 11.04.2011р. (а.с.69), видаткову накладну від 11.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000180 від 08.04.2011р. (а.с.71), видаткову накладну від 26.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000215 від 26.04.2011р. (а.с.73), видаткову накладну від 26.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000216 від 26.04.2011р. (а.с.75), видаткову накладну від 29.04.2011р. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000231 від 28.04.2011р. (а.с.65).

Таким чином на підставі одного рахунку-фактури №СФ-0000162 від 05.04.2011р. (ас.166) ТОВ «Лобос-Трейд»було виписано ПВКП «Компаньон»дві видаткові накладні від 05.04.2011р. та від 08.04.2011р. на однакову назву, кількість та ціну, при цьому, як вбачається із наданих рахунків-фактури від 08.04.2011р., 05.04.2011р., 28.04.2011р., (а.с.165-167), виписані вони згідно іншого договору №ДГ-0000024 від 11.03.2011р., із наданих рахунків взагалі неможливо встановити особу, яка їх виписала, прізвище відсутнє, як неможливо встановити особу, яка підписала видаткову накладну від 08.04.2011р. (а.с.67).

Відповідно до ч.1 ст. 265 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем. Договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем (ч.5, 6 ст.267 Цивільного кодексу України).

Із п.2.4 Договору вбачається, що право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару перевізнику.

Як вбачається із видаткових накладних (а.с.65,67,69,71,73,75,77,79,81), складені вони між ПВКП «Компаньон»та ТОВ «Лобос-Трейд», документи, які б підтверджували передачу перевізнику ТОВ «Лобос-Трейд»нафтопродуктів, і в подальшому від перевізника до ПВКП «Компаньон»у позивача відсутні, із пояснень представника позивача вбачається, що виписувалися рахунки-фактури, складалися видаткові, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, які містяться в матеріалах справи, інші документи відсутні.

Як вбачається із акту перевірки №5515/2305/34592727/79 від 19.07.2011 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Лобос-Трейд" в частині дотримання вимог податкового та іншого законодавства по податку на додану вартість за період з 01.04.2011 року по 30.04.2011 року" станом на 01.04.2011 року загальна чисельність працюючих на ТОВ "Лобос-Трейд" склала 1 особу, основний вид діяльності - будівництво будівель(а.с.21-34).

Як вбачається із акту перевірки ТОВ "Лобос-Трейд», постачальником ТОВ "Лобос-Трейд" було приватне підприємство "Український Центр Екології", з яким було укладено договір про постачання паливно-мастильних матеріалів №7 від 04.04.2011 року.

Як вбачається із акту про ДПІ у Московському районі м.Харкова №1738/18/36627363 від 06.06.2011р. (а.с.211-218) кількість працюючих у штаті ПП «Український центр екології»0 осіб, довідка по формі 1ДФ не надавалася до податкового органу, основні засоби відсутні, додаток К1/1 до декларації з податку на прибуток за 2010 рік не надавався, жодні документи, витребувані податковим органом на підтвердження правильності формування податкового кредиту та податкових зобовязань надані не були.

Позивачем під час розгляду справи в суді не надано документів, якими було беззаперечно підтверджено факт поставки та отримання товару на виконання договору укладеного 14.02.2011р. №29 саме між ПВКП «Компаньон» та ТОВ «Лобос-Трейд».

Згідно положень ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони і з належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладене, оскільки поставка товару за угодою № 29 від 14.02.2011 року від ТОВ «Лобос-Трейд», які видали відповідні податкові та видаткові накладні не відбулась, суд дійшов висновку про недотримання між сторонам істотних умов договору від 14.02.2011р. №29, що свідчить про те, що правочин, укладений між позивачем та ТОВ «Лобос-Трейд»всупереч п.5 ст.203 Цивільного кодексу України, не був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями п.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержанню на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5,6 статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З огляду на викладене, позивачем не надано належних доказів на підтвердження реальності господарських операцій за договорами, укладеними між ПВКП «Компаньон» та ТОВ «Лобос-Трейд».

Посилання представника позивача як на доказ товарності операцій між ТОВ «Лобос-Трейд»та ПВКП «Компаньон», а саме на реалізацію в подальшому придбаних нафтопродуктів іншим субєктам господарювання слід зазначити наступне.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, ПВКП «Компаньон»було укладено договори із наступними контрагентами, а саме із СЗАТ «Іскра»договір №0014 від 21.02.2011р. (а.с.115-118), ПАТ «ОСОБА_3 Україна»договір №103/4 від 04.01.2011р. (а.с.119-124), ТОВ ВКП «Рем-Буд-Комплект»договір №0012 від 21.02.2011р. (а.с.125-128), ВАТ «Вімм-Білль-Дан Україна» договір №009/16П від 07.02.2011р. (а.с.129-135), ТОВ АФ «Орловська»договір №17 від 18.03.2011р. (а.с.136-139).

При розгляді справи позивачем не надано належних доказів того, що саме реалізованих товар вищезазначеним контрагентам позивача, це є товар по правовідносинам із ТОВ «Лобос-Трейд».

Як вбачається із пояснень представника позивача, ПВКП «Компаньон» тривалий час, ще до укладення договору із ТОВ «Лобос-Трейд», придбавало нафтопродукти у різних контрагентів, а ТОВ «Лобос-Трейд»є лише одним із них, таким чином позивачем завищено суму податкових зобовязань з податку на додану вартість за квітень 2011 р. в сумі 126933 грн. по вищезазначеним контрагентам з операцій по реалізації паливно-мастильних матеріалів, отриманих пвід ТОВ «Лобос-Трейд».

Згідно з ч.2 ст.З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистика та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності .

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків на відповідності їх дійсному економічному змісту.

Наслідки в бухгалтерському, відповідно в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталі платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Зокрема, якщо наведені у договорах товари (послуги) фактично не поставлялися (не надавалися), то придбання таких товарів (послуг) не відбулося.

Пунктом 198.1. ст.198 Податкового кодексу визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст.. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що наслідки в бухгалтерському, відповідно в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів, зміною зобовязань чи власного капіталі платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Тобто у разі фіктивності (безтоварності) операцій визначення податкового кредиту слід визнати безпідставним, незважаючи на наявність у платника податку, а даному випадку у позивача, податкових накладних та доказів сплати продавцеві вартості товару з ПДВ.

Наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

При цьому в податкових відносинах не може застосовуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Дана позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 p. N 742/11/13-11, відповідно до якого витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З огляду на те, що позивачем не доведено фактичного здійснення господарських операцій з придбання нафтопродуктів у ТОВ «Лобос-Трейд», суд вважає, що надані до матеріалів справи первинні документи (видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні) всупереч приписам ст..9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не відображають реального змісту господарських операцій між ПВКП «Компаньон» та ТОВ «Лобос-Трейд».

Враховуючи відсутність належних доказів реальності господарських операцій з поставки ТОВ «Лобос-Трейд»нафтопродуктів позивачеві, суд приходить до висновку, що наявність видаткових та податкових накладних, не є достатньою підставою для формування позивачем податкового кредиту за квітень 2011 р. в сумі 175330 грн. за спірною угодою по даному контрагенту.

Як вбачається із п. 3.3 акту перевірки від 25.07.2011р. та не заперечувалося представниками сторін, за квітень 2011 р. позивачем задекларовано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 3508 грн., згідно даних податкової декларації з податку на додану вартість від 19.05.2011р. №113413 (а.с.20).

Враховуючи вищевикладене, податковим органом правомірно збільшено позивачу суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 48397 грн. та застосовано штрафну (фінансову ) санкцію в розмірі 1 грн. (а.с.230).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому слід зазначити, що ч. 1 ст. 72 КАС України зазначений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач правомірно виніс оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного виробничо-комерційного підприємства «Компаньон»до державної податкової інспекції в м.Суми про скасування податкового повідомлення - рішення № 000117/2312/0/64260 від 11.08.2011р. - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис) С. М. Гелета

Повний текст постанови складено та підписано 07.11.2011р.

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Гелета