Справа № 815/3275/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2015-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3275/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 год. 11 хв.

13 липня 2015 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Бобровській О.Ю.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за ордером)

представника відповідача від ГУ

МВС України в Одеській області - ОСОБА_2 (по довіреності)

представника відповідача від

Ананьївського РВ ГУ МВС України

в Одеській області - не зявився

третьої особи - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, третя особа ОСОБА_4, про визнання неправомірними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування наказів Головного управління МВС України в Одеській області №883 від 30.04.2013 року та №205 о/с від 20.05.2013 року про звільнення позивача за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» (за дискредитацію), зобовязання Головного управління МВС України в Одеській області, Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області поновити позивача на посаді старшого уповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, стягнення з Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2013 року по 21.05.2014 року.

Представник позивача адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позовній заяві, оскільки звільнення позивача проведено незаконно, за відсутністю доказів, які б підтверджували протиправність поведінки позивача, обставини, які передували звільненню позивача, перевірені в суді під час розгляду кримінальної справи щодо нього та його виправдано вироком Любашівського районного суду від 04.09.2014 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.04.2015 року та набрав законної сили., а тому накази про звільнення позивача мають бути скасовані.

Представник відповідача від ГУ МВС України в Одеській області позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов (аркуші справи 88-98), оскільки дискредитація це самостійна підстава для звільнення, факт винесення вироку про виправдання позивача є підтвердженням відсутності в його діях кримінального злочину, проте факт дискредитації є доведеним і підтверджується наявними доказами, які знаходяться в матеріалах службового розслідування, а тому накази про звільнення позивача є законними і не підлягають скасування.

Представник відповідача від Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області до судового засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа - ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про розгляд справи, не зявився, а тому справу розглянуто за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 працював в органах внутрішніх справ з 2007 року, 18.02.2008 року призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області, 25.10.2010 року призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області, 12.11.2012 року призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується відповідними наказами, трудовою книжкою та послужним списком (аркуші справи 18-20, 170-177).

Наказом ГУМВС України в Одеській області №883 від 30.04.2013 року «Про покарання співробітників Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області» ОСОБА_3 звільнено за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» (за дискредитацію) за грубе порушення вимог ст. 30 Конституції України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених 22.02.2012 року наказом МВС України №155, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, зобовязання, наданого ним при прийнятті на службу в органи внутрішніх справ України, наказів МВС України №81 від 16.03.2007 року, №157 від 15.05.2007 року, розпорядження МВС України №329 від 31.03.2011 року, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012 року, що виразилося у недотриманні вимог зазначених нормативно-правових актів, порушенні недоторканості житла ОСОБА_5, нетактовній поведінці з ним під час виконання службових обовязків, порушення його конституційних прав, що призвело до відкриття кримінального провадження та оголошення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України (аркуші справи 13-16).

Наказом ГУМВС України в Одеській області №205 о/с від 20.05.2013 року, на підставі наказу №883 від 30.04.2013 року, ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України» (за дискредитацію) з 21 травня 2013 року (аркуш справи 17).

Підставою для винесення вищезазначених наказів про звільнення позивача з органів внутрішніх справи стали наступні події.

В чергову частину Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_5 за місцем свого мешкання побив свою співмешканку ОСОБА_6, яке було зареєстровано в ЖРЗПЗ за №2356 від 28.10.2012 року, а тому на місце події була направлена слідчо-оперативна група райвідділу, яка встановила факт сімейної сварки, під час якої ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_6 в обличчя, вона впала та отримала тілесні ушкодження.

Оскільки зазначені дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слідчо-оперативною групою було прийнято рішення про доставку ОСОБА_5 до райвідділу для оформлення відповідних матеріалів.

Фельдшером швидкої допомоги було прийнято рішення про госпіталізацію ОСОБА_6 до Ананьївської ЦРЛ, а тому він попросив ОСОБА_5 винести із будинку її паспорт, на що він погодився і пішов до будинку.

При цьому, старший оперуповноважений сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3, порушуючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, незважаючи на зауваження ОСОБА_5 щодо брудного взуття, зайшов з ним до веранди будинку, де зі слів громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наніс останньому декілька ударів в живіт.

В приміщенні Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 був опитаний та відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та він залишив приміщення райвідділу проставивши відмітку про відсутність претензій до працівників міліції.

В подальшому ОСОБА_5 29.10.2012 року був доставлений до Ананьївської ЦРЛ де йому була зроблена операція і він був виписаний 16.11.2012 року, а 17.12.2012 року він помер в хірургічному відділенні Ананьївської ЦРЛ.

За фактом смерті ОСОБА_5 19.12.2012 року було відкрите кримінальне провадження без визначення правової кваліфікації, по якому в подальшому розпочате досудове розслідування за фактом побиття його працівниками міліції.

Висновками комісійної судово-медичної експертизи №16 від 11.03.2013 року встановлений причинний зв'язок між нанесеними ОСОБА_5 28.10.2012 року тілесними ушкодженнями і настанням його смерті та 24.04.2013 року прокурором Ананьївського району Одеської області було повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

В матеріалах справи міститься висновок службового розслідування за фактом побиття працівниками Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 08.01.2013 року, який складений на підставі перевірки інформації, викладеної в мережі Інтернет, проте службове розслідування за цим фактом було припинено та вирішено остаточне рішення прийняти після прийняття рішення за цим фактом прокуратурою Ананьївського району Одеської області (аркуші справи 147-155).

В подальшому, 29.04.2013 року начальником ГУМВС України в Одеській області затверджений висновок «Про результати службового розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 М.», яким встановлені всі вищезазначені обставини з врахуванням повідомлення позивача 24.04.2013 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України та ці обставини стали підставою для звільнення позивача.

В матеріалах службових розслідувань містяться пояснення працівників слідчо-оперативної групи райвідділу, в тому числі, позивача, які виїжджали на повідомлення про побиття громадянином ОСОБА_5 співмешканки ОСОБА_6, які зазначили, що працівники міліції не застосовували до ОСОБА_5 фізичної сили.

Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7 від 04.01.2013 року, зі слів яких позивач наносив ОСОБА_5 удари в живіт, проте суд критично ставиться до зазначених доказів, оскільки цими ж особами, зокрема, ОСОБА_6, ОСОБА_10 05.01.2013 року подавалися заяви до Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області про те, що ОСОБА_3 не спричиняв ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та вони просили закрити кримінальне провадження, а сам ОСОБА_5 не мав будь-яких претензій до працівників міліції під час його доставки в райвідділ.

Також слід зазначити, що вироком Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року ОСОБА_3 визнано не винуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Зазначений вирок залишений без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.04.2015 року та він набрав законної сили.

Згідно із текстом вищезазначених судових рішень свідчення свідків події 28.10.2012 року, які зазначають про застосування позивачем фізичної сили до ОСОБА_5, зокрема ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, які були допитані в суді, є не послідовними, мають суттєві протиріччя, відрізняються на різних стадіях перевірки, тощо, а тому не можуть бути прийняті як безперечний доказ вини позивача у побитті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, оскільки під час судового розгляду кримінальної справи не добуто доказів, які б свідчили про побиття позивачем ОСОБА_5 та його з цих підстав виправдано, тобто судовим рішенням в кримінальній справі встановлена відсутність цього діяння, зазначене рішення є обовязковим для адміністративного суду.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача з підстав його нетактовної поведінки та побиття ОСОБА_5, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження, висновок про необхідність звільнення позивача за ці дії був передчасний, був заснований на повідомленні про підозру від 24 квітня 2013 року без наявності безперечних доказів, які підтверджують зазначені обставини.

Крім того, оскільки події, які стали підставою для звільнення позивача мали місце 28.10.2012 року, пояснення свідків були відібрані 3-4 січня 2013 року та 08.01.2013 року вже був затверджений висновок службового розслідування, відповідач міг встановити наявність в діях позивача факту дискредитації органів внутрішніх справ, проте, висновок службового розслідування та наказ про звільнення датовані квітнем 2013 року, що свідчить про те, що підставою для висновку про дискредитацію органів внутрішніх справ є фактично повідомлення про підозру датоване 24 квітня 2013 року, тобто притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Що стосується порушення позивачем ст. 30 Конституції України щодо недоторканості житла, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, в тому числі, службовою особою є кримінальним злочином, проте, незважаючи на пояснення свідків цього факту, працівників міліції в складі слідчо-оперативної групи та не заперечення позивачем факту знаходження на веранді, кримінальна справа з цього приводу не порушувалась та звільнено позивача за це порушення через 4 місяця після його вчинення, хоча пояснення з цього приводу були у відповідача в наявності ще в січні 2013 року.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач зайшов до веранди ОСОБА_5, в житлові приміщення не заходив та вчинив ці дії, з його слів, з метою додержання заходів безпеки, оскільки виїзд слідчо-оперативної групи був здійснений за повідомленням про побиття ОСОБА_5 своєї співмешканки, що вписується в обовязки міліції відповідно до ст. 10 Закону України «Про міліцію», зокрема, забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, запобігання і припинення кримінальним, адміністративним порушенням, тощо.

Слід зазначити, що підставами для звільнення позивача відповідач зазначає, в тому числі, порушення Закону України «Про міліцію», «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених 22.02.2012 року наказом МВС України №155, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, зобовязання, наданого ним при прийнятті на службу в органи внутрішніх справ України, наказів МВС України №81 від 16.03.2007 року, №157 від 15.05.2007 року, розпорядження МВС України №329 від 31.03.2011 року, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012 року, проте не зазначає які саме норми цих нормативно-правових актів порушені, що свідчить про застосуванні при звільненні загальних вимог до працівників органів внутрішніх справ та ще раз підтверджує, що єдиною підставою для звільнення став висновок про дискредитацію органів внутрішніх справ в звязку із повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального злочину.

Відповідно до п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29 липня 1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Поняття «дискредитація» передбачає вчинення особою вчинку, який ганьбить органи внутрішніх справ України в очах громадськості та який не сумісний з подальшим проходженням служби.

При цьому, поняття вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, законодавством не визначено. В кожному конкретному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень самостійно визначає, чи є конкретне діяння таким, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Тобто, звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу є самостійною підставою припинення трудових відносин з працівником органу внутрішніх справ України.

Однак, судом встановлено, що відповідач звільнив позивача за дискредитація органів внутрішніх справ без достатніх на то підстав, факт дискредитації спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а тому накази про звільнення позивача підлягають скасуванню.

Згідно із п. 24 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді), а у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки судом встановлено, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ неправомірно, він підлягає поновленню на попередній посаді та на його користь має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку із чим вони підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування наказів Головного управління МВС України в Одеській області №883 від 30.04.2013 року про звільнення позивача за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію), №205 о/с від 20.05.2013 року про звільнення в запас за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію), зобовязання Головного управління МВС України в Одеській області, Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області поновити позивача на посаді старшого уповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, стягнення з Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2013 року по 21.05.2014 року задовольнити повністю.

Визнати неправомірними та скасувати накази Головного управління МВС України в Одеській області №883 від 30.04.2013 року про звільнення позивача за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію), №205 о/с від 20.05.2013 року про звільнення в запас за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію).

Зобовязати Головне управління МВС України в Одеській області, Ананьївський РВ ГУ МВС України в Одеській області поновити ОСОБА_3 на посаді старшого уповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

Стягнути з Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу з 21.05.2013 року по 21.05.2014 року.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2015 року.

Суддя Л.І. Свида

.